290 



og aabner dens Mave, finder man sjelden Levninger af 

 Føden i denne, men kun Stene og Stokke og andre ufor- 

 døielige, men rimeligvis tilfældig slugte Gjenstande. Ved 

 denne Ulyst til at fortære Føden frisk eller levende for- 

 klares ogsaa en Iagttagelse, som man havde gjort over 

 Krokodilerne i Nicaragua- Søen, nemlig at naar de fanr 

 gede Fisk, kastede de dem op i Luften, greeb dem igjen, 

 kastede dem atter i Veiret o. s. v. ; de vilde aabenbart 

 dræbe dem ved denne Fremgangsmaade; dette kan ikke 

 skee ved at trække dem ned i Vandet, der er altsaa 

 ikke andet for, naar de ville have Livet af dem, end at 

 kaste dem op i Luften, saa længe til de ere døde. 



I den botaniske Have i tlavanna holdt man i Reglen 

 altid Krokodiler, stundom smaae, stundom store, i Vand- 

 kar eller Damme. Ogsaa der gjorde man den Iagttagelse, 

 at de opbevarede deres Føde — hvortil de foretrak Le- 

 veren og Lungen af Pattedyr for disses Kjød — et Par 

 Dage i Vandet, indtil den begyndte at gaae i Forraad- 

 nelse. I smukt Veir laae de gjerne og solede sig paa 

 et Brædt, med aabent Gab, og lode sig klappe paa Kyggen 

 med en Kjep. Deres stridbare Natur aabenbarede sig 

 dog paa mange Maader; enhver tilfældig Berøring gjorde 

 dem i høi Grad forbittrede paa hinanden, især om Natten, 

 da de ere vaagne; en Gang holdt man over 50 nys udklæk- 

 kede Unger i et og samme Kar, men de sloges uophør- 

 lig og flere af dem bleve alvorlig lemlæstede; navnlig 

 forfulgte de hinanden med Raseri og Haardnakkethed 

 for at berøve hinanden Smulerne , naar de bleve fo- 

 drede. Man fik herved Indtrykket af, at naar de i den 

 frie Natur skulle forliges nogenlunde og ikke leve i en 

 evig Krig, maae de have fri Plads at røre sig paa. Et 



