348 



(Cyclura lophoma) berettes, at i Lavlandet, paa de saa 

 kaldte Savanner, træffer man dem kun undtagelsesvis, 

 derimod hyppigere i en med en temmelig mager Plante- 

 væxt udstyret Kalk-Bjergkjede, som løber langs med 

 Kysten i Nærheden af Kingston. De boe parvis. Han 

 og Hun sammen, i hule Træstammer; dog seer man dem 

 aldrig begge paa een Gang udenfor dette deres Skjul, 

 men paa en vis Tid om Morgenen kan man see enten 

 Hannen eller Hunnen ligge paa en af de yderste Grene 

 mod Øst og bade sig i de Solstraaler, som kunne trænge 

 ind igjennem Løvet. Deres Størrelse og Bevægelser, navnlig 

 med Halen, give dem saa megen Lighed med en Abe, at 

 en mindre kyndig eller mindre skarpsynet Beskuer godt 

 kunde forvexle dem dermed, og jeg har virkehg hørt 

 Søfolk omtale »hæslige nøgne Aber«, som neppe kan 

 have været andet end leguanagtige Øgler. En Gang over- 

 raskede man en saadan Leguan ifærd med at afgnave 

 Bladene af en Petiveria — disse Øgler synes nemlig at 

 leve udelukkende af Planteføde — *) omtrent 10 Alen fra 

 det Træ, hvori den havde sin Bolig; i nogle faae Hvlige 

 Spring, tvers igjennem en Pyt, var den i et Øieblik oppe 

 i sit Træ igjen og ude af Syne! Naar denne Øgle tirres, 

 skal den indtage en truende Stilling, fæste sit Blik paa 

 Angriberen med et eiendommeligt ildevarslende Udtryk, 

 oppuste eller udspile sin Strubepose, reise sin Bygkam, 

 aabne Munden og fremvise sine savtakkede skarpe Tænder; 

 dens farli^^ste Vaaben er imidlertid hverken dens Tænder 

 eller dens Kløer, men dens Hale, hvis skarpe Skjæl danne 



') I »Jardin des plantes« gjorde man den Erfaring, at Leguanerne 

 vel fortærede Æbler, Pærer, Druer og Salat, men ogsaa Meelorme, 

 Muse- og Fugleunger med stor Begjærlighed, og at det var en 

 Føde, hvorved de trivedes særdeles godt. 



