357 



der. Den omtalte Form (Platydactylu s rapicauda) er 

 meget almindelig paa flere af de vestindiske Øer saa vel som 

 paa den tilstødende Nordkyst af Syd-Amerika; men foruden 

 den forekommer der endnu en anden, MabouiaenfUemi- 

 dactylus mabouia), noget mindre og mindre plumpt 

 bygget, med mindre udviklede Bladskiver under Tæerne. 

 Der findes ogsaa adskillige mindre, zirligere og mere 

 smukt tegnede Gekkoner, hvis Fødder fremvise andre 

 Bygningsforhold , og til hvilke vi senere skulle komme 

 tilbage. 



»Kigger man ind i Udbygningerne ved en vestindisk 

 Landeiendom, siger Gos se, f. Ex. i Møllen, [(ogehuset 

 eller Staldene, vil en besynderlig kvækkende Lyd over 

 Hovedet bringe En til at see op, og man seer da, klyngende 

 sig til Sparrerne eller kravlende langsomt afsted 3, eller 

 4 af disse store Øgler, som i Form, Farve og Manerer 

 ere aldeles forskjellige fra alt hvad man hidtil har seet. 

 Den er vel fortrinsvis et Natdyr, men man kan dog altid 

 træffe den paa slige mørke Steder eller i hule Træer, 

 selv om Dagen. Dens Ydre og Fysionomi ere ikke til 

 dens Fordeel, der er noget hæsligt og frastødende ved 

 den , som i Forbindelse med dens hemmelighedsfulde 

 luskende Bevægelser foranlediger Negeren i Vestindien 

 ligesom Almuen andetsteds til at ansee den for giftig, 

 uden at man dog nærmere kan paavise, paa hvad Maade 

 denne Egenskab skulde gjøre sig gjældende ; det er 

 rimeUgvis ikke andet end Overtro. »Der er en vild 

 Mukkenhed i dens Blik, siger G., som er meget for- 

 skjellig fra det milde, venlige Udtryk hos andre Øgler. 

 Den er meget almindelig i Udhusene, hvor den beboer 

 Revner i Taget og Sparrerne, hvert Par i et og samme 

 Hul eller dog i Nærheden af hinanden; naar Natten nærmer 



