363 



Manerer.« »Denne Øgle har et eiendommelig blidt 

 Udtryk, ikke uligt en Hjorts eller en Antilopes; naar den 

 bevæger sig uden at være angst, kastes dens Legeme i 

 de yndigste Sidekrumninger, som man kan tænke sig, 

 men naar den forskrækkes, kan Iagttageren neppe over- 

 bevise sig om, at det ikke er en Fugl.« »Et Par Gange, 

 naar den blev pludselig forskrækket, har jeg seet den 

 løfte sig op fra Jorden til Benenes fulde Høide og løbe 

 ligesom paa Taaspidserne paa en meget latterlig Maade. 

 Skjøndt den mangler Gekkonernes og Anolis'ernes Taa- 

 skiver til at holde sig fast med, seer man den dog løbe 

 med Lethed hen ad de af sammenstillede Stene dannede 

 Steenmures eller Steengjærders lodrette Sider, og skjøndt 

 den er et Jorddyr, som aldrig af sig selv gaaer ud i 

 Vandet eller klattrer i Træer, svømmer den dog — i 

 Modsætning til Anolis'erne f. Ex. — med megen Hurtig- 

 hed og Elegance, idet den holder Lemmerne ubevæge- 

 lige, men bugter Krop og Hale til Siderne; paa denne 

 Maade vil den med Lethed kunne sætte over en lille 

 Flod, men hindrer man den i at lande, bUver den snart 

 træt, opgiver al Anstrængelse og giver sig i Strømmens 

 Vold.«*) Den er især hyppig paa sandede Steder, f. Ex. 

 ved Havbredden i det næsten uigjennemtrængelige Krat- 

 bælte, som ligger nogle faae Alen over Hoivandslinien. 

 Her rasle de tørre Blade og Grene hele Dagen igjennem 

 af den letfodede Ameiva, hvad enten den farer omkring 

 eller i Ro og Mag opsamler sin Føde. Skjøndt den er 

 overmaade frygtsom, saa at det næsten er umuligt at 

 nærme sig den, vil man dog finde, at naar man sætter 



*) De svømme altsaa mindre godt end Leguanerne. I Sjd-Åmerikas 

 nordlige Provindser lever der store krokodillignende Vand-Ogler af 

 Ameivernes Familie, som opholde sig i Floder og Soer. 



