364 



En ostindisk Snogeøgle, 

 for at give en almindelig 

 Forestilling om disse Dyrs 

 Udseende. 



sig ganske stille ned iblandt dem, ville 

 de komme frem af deres Smuthuller, 

 pikke i Sandet ligesom en Fugl og 

 skrabe det til Side med deres Forbeen, 

 idet de bruge dem skiftevis og af og 

 til standse for at løfte Foden i Veiret 

 og kradse Hovedet dermed. De skulle 

 selv grave deres Huler i Jorden, og de 

 have Ord for at opgrave de spirende 

 Korn og derved at gjøre nogen Skade; 

 i deres Maver finder man dog især In- 

 sekter, udertiden Bærfrø. 



I de sumpige Strækninger af de 

 større Antiller kan man see en stor gul 

 Snogeøgle — saaledes kalder man de 

 glatte, glindsende, storskjællede, teenfor- 

 mige Øgler, fordi der mellem dem er For- 

 mer, som nærme sig til Slangerne i Legems- 

 form og Lemmeløshed, saaledes som vor 

 Staalorm — sidde dovent i Mundin- 

 gen af sin Bolig eller æde af de vilde 

 Frugter og Sumpplanter. Den er i lige 

 saa høi Grad som Gekkonerne Gjen- 

 siand for den simple Mands Afsky og 

 Skræk, og i ikke mindre Grad er dette 

 Tilfældet med den meget almindelige 

 Art (Eumeces agilis)*), en glat, nys- 

 selig Form, som man ved enhver Om- 

 dreining af Veien seer sole sig paa 



Paa vore Øer kaldet »Slippery-Back«, andetsteds "Wood-Slave«, et 

 Navn, der dog nok egenlig tilkommer Gekkonerne. Navnet »Ma- 



