395 



og endog efterat det i den allerseneste Tid er lykkedes 

 at løfte det Slør, som hvilede over en stor Deel af dens 

 Liv, og efterat man har lært den at kjende i alle dens 

 Udviklingsstadier, viser den sig i Besiddelse af en saadan 

 mærkelig Blanding af Dyrenes og Planternes Fgenskaber, 

 at der opstaaer Tvivl om, hvilket af de to organiske 

 Riger den nærmest tilhører. Efter de i el foregaaende 

 Afsnit af denne Afhandling meddeelte Oplysninger om 

 Svampenes Bygning, Udvikling m. m., haabe vi dog, at 

 det vil lykkes i de følgende Blade at bringe Troldsmør- 

 svampens og de andre Slimsvampes saa afvigende Livs- 

 yttringer i Samklang med den øvrige Svampeverden. 



Den saakaldte Troldsmørsvamp (Æthalium septicum) 

 forekommer hyppig i Skovene paa gamle Træstød, men 

 « er dog især almindehg i Drivhuse og Drivkasser*) — dens 

 Yndiingsopholdssted er nemlig den gamle Garverbark, 

 hvori man sædvanlig hensætter Potterne — og her fører 

 Gartneren en stadig Kamp imod den, da den meget ofte 

 forlader Barken og gaaer op paa Planterne, som herved 

 kunne tage betydelig Skade eller ganske ødelægges. Naar 

 der her siges, at den gaaer, da maa det forstaaes som 

 en virkehg Stedforandring, thi Troldsmørsvampen og de 

 andre Shmsvampe ere i den største Deel af deres Til- 

 værelse, imod Planternes Sædvane, begavede med Be- 

 vægelsesevne. 



Paa det Udviklingstrin, der har givet Anledning til 

 Benævnelsen Troldsmør, viser denne Svamp sig som en 

 glindsende, gul Slimmasse af flødeagtig Consistents, der 

 nærmere betragtet sees at bestaae af drueformigt grup- 



I Tydskland skal den ogsaa være almindelig i Garverierne; Barken 

 siges da at blomstre, naar Troldsmorslimen samler sig for at 

 danne Sporehus, og dette betegnes "Lohbliilhe«. 



