Fig. 14. 



4tl 



det Spørgsmaal, om ikke Celleslimen 

 i Almindelighed, og medens den 

 endnu er indesluttet i sit faste Hyl- 

 ster (Gellehinden) viser lignende 

 Yttringer af Conlractilitet og Be- 

 vægelse. Forat faae de nødvendige 

 Oplysninger herom maa vi kaste et 

 Blik paa det Liv, som rører sig i 

 Cellens Indre. — Enhver Celle, som 

 endnu er i Livsvirksomhed, bestaaer 

 af en ydre mere eller mindre fast, 



Syærmknopceller af Åphanomyces 



ateUatus, 390 Gange forstørrede. qvælstoffH, af Cellestof daUUCt Hlude 



a en dobbelt Sværmknopcelle r • j i_ i j 



linder livlige Krumninger, b den (Flg- 1 6 a) Og af CU lUdre blød qvælstof- 



samme indsneret paa Midten. « holdig SlimCellC (b). Denue beStaaCF af 



1 Begreb med at adskille sig i *-' ^ ' 



to Halvdele, d en af disse Halv- q^ meget tyud, vaudklar Hiudc (Slim- 

 dele som enkelt Knopcelle (Efter 



de Bary). hiudeu, PHmordialhinden), som i Al- 



mindelighed slutter sig tæt op til Cellehinden, fra hvilken den 

 dog let løsner sig ved Behandling med Sukkervand, Alkohol o. 1. 

 Slimhinden omslutter eller maaskee rigtigere udtrykt, er 

 det yderste Lag af en kornet Slim*) (Celleslim, plasma), 

 der fra først af udfylder næsten hele Cellehulheden, bæ- 

 rende i Midten et sædvanlig linseformet lysere og fastere 

 Legeme, Cellekjærnen (Fig. 16), men efterhaanden som 

 Cellen voxer, opstaaer der et Rum i Midten, som fyldes 

 med Cellesaft, en vandklar (undertiden rød eller blaa) 

 Vædske, hvori der er opløst Sukker, Gummi, Salte o. 1., 

 og hvori Meelstofkornene og Bladgrøntkuglerne ligge. 

 Under denne Ldvidning af Cellen vedbhver Cellekjærnen 



*) Slimhinden opfattedes tidligere som en selvstændig Hinde, men i 

 den senere Tid har man — som det synes med Rette — gjort 

 gjældende, at den er det yderste Lag af Celleslimen. 



