424 



»En Gang fandt jeg P. ude af sin Skal ifærd med at 

 søge en ny Bopæl, og det var mærkeligt at see, hvor lidet 

 den syntes at bryde sig om sin egen Hales farlige Stilling 

 saa længe som den kunde blive ved at omslutte A. i sine 

 Arme. En anden Gang var P. i sin nye Skal, men havde 

 endnu ikke faaet A. løs fra den gamle, da jeg tog denne 

 op af Vandet for at undersøge A.'s Brændetraade under 

 Mikroskopet; alligevel vilde P. ikke give slip, men lod sig 

 løfte heelt op af Vandet hellere end forlade sin Kamerat. 

 Jeg blev nødt til at lægge dem i Vandet igjen, hvorpaa P. 

 med overordenlig Hurtighed svippede sin Hale ud af den 

 nye Skal og tilbage i den gamle, paa hvilken A. sad endnu; 

 hvorefter den stod og saae paa mig paa den meest ufor- 

 skammede og udfordrende Maade, aabenbart følende, at 

 den havde skuffet sin Fjende og narret sin Ven. — Det 

 er ikke let at tænke sig, hvorfor det er P. saa meget om 

 dette Samliv at gjøre; maaskee sætter den Pris paa det 

 bløde Overtræk, hvormed A. forsyner dens Skal, eller 

 maaske virke Aktiniens hvide ormlignende Fangearme som 

 Madding paa andre Smaadyr, som derved lokkes indenfor 

 Krebsens skarpe Kløers Omraade.« 



