13 



det gjaldt nu at faa den hævet op ad Hjulsporets stelle 

 Side. Den greb Larven mellem Forbenene og forsøgte 

 nu, halv flyvende, halv løbende, at løfte den i Veiret; 

 men stadigt uden Held, Larven var den for svær, og hvert 

 Øieblik rullede de begge ned paa Ny. Jeg troer, at den 

 over 30 Gange atter og atter forsøgte denne trættende 

 Manøvre uden at standse; men tilsidst stod den dog stille, 

 hgesom tvivlraadig om, hvad den nu skulde gjøre. Efter 

 at have pauseret nogle Minuter, drog den Larven længere 

 frem ad Hjulsporet og forsøgte derpaa atter at faae den 

 op. Dennegang var den heldigere; den havde truffet et 

 Punkt, hvor Terrainet frembød mindre Vanskeligheder, 

 Larven blev lykkeUgt halet op og ført opad mod Sand- 

 graven. Her frembød sig imidlertid nye Vanskeligheder; 

 vel var Skraaningen ikke steil, og Indgangen til dens 

 Rede, som jeg let kjendte paa den lille opkastede Sand- 

 hob foran den , var heller ikke synderlig høit oppe ; men 

 Sandet var, som alt Flyvesand, yderst fiint og let bevæge- 

 ligt, saa at den intet sikkert Fodfæste kunde faa. Atter 

 og atter forsøgte den paa at føre sit Bytte op, og lige 

 saa bestandigt rullede den med det tilbage; det var et 

 sandt Sisyphusarbeide, og dog syntes den ikke at ud- 

 mattes deraf; kun nogle enkelte Gange stod den stille for 

 at hvile sig og for at rense sig for det Sand, hvormed 

 den var bleven overdænget. Jeg skal ikke nægte, at jeg 

 tabte Taalmodigheden før den, og da jeg omtrent et Kvar- 

 teerstid havde betragtet disse frugtesløse Anstrængelser, 

 greb jeg Larven for at lægge den op ved Hullet. Derved 

 skræmmede jeg Hvepsen, den fløi bort og kom mig al 

 Syne; efterat have ventet Noget, thi de pleie hyppigst at 

 komme tilbage, kastede jeg Larven paa Jorden og gik videre. 

 Omtrent to Timer efter, kom jeg tilfældigviis atter tilbage 



