22 



lænds drog efter sig ind i Hullet med en Fart, som om 

 den frygtede, at man i det sidste Øieblik vilde gjøre den 

 Byttet stridig. Efter nogle Secunder kom den igjen 

 tilsyne og begyndte nu at stoppe smaa Træ- og Leer- 

 stumper i Hullet, indtil dette, efter et Kvarteers Forløb, 

 aldeles lignede den øvrige Jord. Den 28de September 

 var Larven fra Reden i Forsthaven fuldvoxen og havde 

 spundet sin Cocon.« 



Baade hos vore Pompilusarter og Ammophiler bliver 

 hele Fremgangsmaaden temmelig simphficeret derved, at 

 de angribe et blødt og svagt Bytte, Ædderkopper og 

 Larver, samt tillige derved, at de kun grave en temmelig 

 simpel eencellet Rede i Jorden, ikke stort andet end et 

 Hul. Anderledes stiller Forholdet sig hos visse Arter af 

 Slægten Cerceris af Crabronernes Familie, idet vi 

 her træffe en langt kunstigere Rede, der tilmed forsynes 

 med et Bytte, som er istand til at stille Hvepsen alvorlige 

 Vanskeligheder i Veien. I Omegnen af Avignon opdagede 

 den omhyggelige, franske Iagttager, Mr. Fabre, en meget 

 stor Cerceris, som han har benævnet Dufouriana efter 

 den bekjendte franske Anatom Leon Dufour, der tidligere 

 havde meddeelt sine Iagttagelser over en anden Cerceris, 

 der røver Buprester (Pragtbiller) og derfor blev kaldet C. 

 Bupresticida. Fabre har i de franske Annaler nedlagt en 

 overordentlig interessant og livlig Fremstilling af dette 

 Dyrs Jagt, ledsaget med høist mærkværdige Meddelelser 

 om Maaden, hvorpaa Giften indbringes og virker. . 



Cerceris Dufouriana, der i Omegnen af Avignon 

 synes at være temmelig almindelig, begynder sine Jagter 

 temmelig seent paa Aaret, nemlig sidst i September. 

 Medens den af Dufour beskrevne Gravehvepse (C. Bu- 



