33 



Grund til at Hvepserne ikke vælge Individer af denne 

 Familie som Proviant for deres Yngel. 



Det gjaldt dernæst at faae at vide, hvilken Virkning 

 Ammoniaken vilde udøve paa de Insekter, hvis Ganglie- 

 knuder ere tydeligt sondrede, og hertil bleve valgte 

 forskjellige Slægter af Løbebillernes og Træbillernes Fa- 

 miher. Størst Modstand mod Ammoniakens lammende 

 Virkninger viste Caraberne; en Draabe, der vilde have 

 fremkaldt en fuldstændig Lamhed hos en stor Skarnbasse, 

 frembragte selv hos mindre Løbebiller, kun convulsiviske 

 Trækninger, som lidt efter hdt hørte op, saa at Dyret 

 efter nogle Timers Forløb fuldkomment fik sine Kræfter 

 og sin Bevægehghed tilbage; det Samme gjentog sig, 

 selv om man 3 eller 4 Gange gjorde Forsøget paa samme 

 Dyr, og endte i Regelen med, at Dyret virkeligt døde og 

 gik i Forraadnelse. Træbukkene viste sig langt mere 

 sensible; de bleve strax paralyserede, men deres Lamhed 

 var ikke af lang Varighed. Dagen efter, ja underliden 

 endog den samme Dag, løb de om, som om Intet var 

 hændet dem; gav man dem en stærk Dosis Ammoniak, 

 da indtraadte vel Lbevægelighed, men dermed ogsaa 

 Døden. Af alle disse Experimenter fremgaaer det med 

 den største Tydelighed, at kun de Biller, hvis bageste 

 Ganglieknuder ere forenede til een .Masse, kunne bringes 

 i en. Døden lignende Lamhedstilstand, medens dette bliver 

 umuligt, naar Nervecentrerne ere adskilte ; Hvepsens om- 

 hyggelige Valg er altsaa ikke paa Maa og Faa grebet ud 

 af Luften, men staaer i nøie Forbindelse med dens egen 

 Økonomi og med de Dyrs anatomiske Forhold, som den 

 angriber. 



Det følgende Efteraar helligede Fabre paany til om- 

 fattende Undersøgelser over Fossoriernes Instinklliv, og 



3 



