37 



med sine stærke Overkjæber, løfter den dens Hoved noget 

 i Veiret, og paa denne Maade føres den op til Indgangen. 

 Her lægger Hvepsen den saaledes, at Hovedet med de 

 fremstrakte Antenner vender lige mod Hullet; derpaa 

 smutter den ind i sin Gang, og man venter nu, at den 

 ligesom Ammophila'erne skyndsomst vil trække den til 

 sig. Men nei! her indtræder et nyt Forhold, som Ingen 

 iforveien vilde kunne forudsige, men som tydeligt røber, 

 at disse Dyr arbeide under Instinktets umiddelbare Ind- 

 flydelse. Hvepsen smutter hurtig ind i sin Gang, for- 

 svinder inde i sin Celle, og først efter nogle Minuters 

 Forløb viser dens store brede Hoved sig atter i Aabningen; 

 derpaa griber den hurtig Faarekyllingen ved Antennerne, 

 haler den ind, og nogle Øieblikke efter er det ulykkelige 

 Offer bragt til sit Bestemmelsessted. Blandt Hundreder 

 af Individer, som Fabre iagttog i deres Arbeide, bemær- 

 kede han bestandig denne besynderlige, og fra de andre 

 Gravehvepser saa afvigende Taktik; bestandig blev Faare- 

 kyllingen bragt foran Aabningen, og bestandig varede det 

 nogle Minuter inden Hvepsen trak den ind til sig. Fabre 

 begyndte da at experimentere med dem; saasnart Faare- 

 kyllingen var lagt lige foran Aabningen , flyttede han den 

 en halv Alen bort for at see, hvad Virkning det vilde 

 have paa Dyrets Manøvre. Hvepsen kommer frem med 

 Hovedet udenfor Indgangen og hgesom forundret over, at 

 dens sikkre Bytte er undsluppen den, frembringer den en 

 urolig summende Lyd og zittrer med sine hastigt vibrerende 

 Antenner; den opdager sit Bytte, styrter paany løs paa 

 det og fører det atter hen til Aabningen; men, mærkeligt 

 nok, her lader den det atter blive liggende og besøger 

 paany først sine underjordiske Hvælvinger; atter flyttes 

 Faarekyllingen bort og atter fører Hvepsen den tilbage; 



