Menneske. Hos Insekterne synes i Almindelighed kun 

 det rene Instinktliv at herske; hos Hvirveldyrene derimod 

 forekommer ved Siden af Instinktet, der endnu er stærkest 

 fremtrædende, en Række af andre sjælelige Yttringer, dem 

 vi især fmde vakte hos vore Huusdyr, hvis intellektuelle 

 Evner kjendelig ere fremmede ved Menneskets Paavirk- 

 ning og Behandling, altsaa et fremragende Instinktliv 

 parret med et drømmende Fornuftliv; endelig finde vi 

 hos Mennesket Forholdet omvendt; her er Fornuftlivet 

 det herskende og toneangivende, medens Instinktet er 

 dæmrende og kun træder klart frem ved visse Leiligheder, 

 og da enten momentant, f. Ex. i critiske Øieblikke, eller 

 bestandigt hos Individer, hvor Fornuftlivet er reduceret 

 til et Minimum (Idioter). 



Saavel hos Hvirveldyrene, som ogsaa hos de hvirvel- 

 løse Dyr grupperer Instinktlivet sig om to Hovedpoler, nemhg 

 Omsorg for Individets Bestaaen og Omhu for de af Indi- 

 viderne frembragte nye Generationer. Den første Yttring 

 af Instinktet, der aabenbart er en lavere Grad, gaaer atter 

 i to forskellige Retninger, idet den nemlig deels viser sig 

 i at undgaae fjendtlige Overgreb , deels i at opsøge en 

 for Individet passende Næring. Sammenholde vi her 

 Pattedyrene med Insekterne, viser der sig en paafaldende 

 Forskjel; Ræven f. Ex. vil aldrig, naar den bliver forfulgt 

 af Mennesket, nøiagtig følge den samme xMethode i at 

 undvige, instinktmæssig vil den flygte, selv om den aldrig 

 nogensinde før er bleven forfulgt; men under Flugten vil 

 den benytte enhver lille Fordeel, som Terrainet giver den, 

 og det med en Takt og Snildhed, som noksom viser, at 

 her er det mere end Instinktet, som raader. Insektet vil 

 derimod bestandig anvende samme stereotype Fremgangs- 

 maade, hvor ofte man end anstiller Experimentet; det 



