43 



tageisen er her laogt lettere at gjøre end hos Cerceris 

 Dufouriana; thi da den lader Faarekylhngen ligge udenfor 

 Boligen, kan man med Lethed gribe den og erstatte den 

 med en anden. Men Kampen er her ulige vanskeligere; 

 Snudebillen er vel et kraftigbygget, men dog til Forsvar 

 svagt Dyr; dens Kjæber ere smaa og svage og sin væsen- 

 ligste Støtte maa den, lig Middelalderens Riddere, søge i 

 sit Harnisk, der er uigjennemtrængeligt, undtagen i Ledde- 

 forbindelserne. Faarekyllingen er derimod ganske ander- 

 ledes skikket til Modstand; i sine stærke og kraftige 

 Bagbeen, der ere byggede til Spring, eier den et væsen- 

 ligt Middel til Flugt, og i sine kraftige Kjæber et frygte- 

 ligt Vaaben til Forsvar. Fabre benyttede sig ganske af 

 samme Fremgangsmaade, som hos Cerceris Dufouriana; 

 en Deel Faarekyllinger blive indsamlede, og efterat Dag- 

 skinnebenene ere blevne afrevne for at forhindre deres 

 Flugt, lægges en hen foran et Hul, hvori en Hvepse 

 nylig er smuttet ind. Efter det sædvanlige Ophold kom- 

 mer Hvepsens brede Hoved tilsyne i Indgangen; den vil 

 drage sit Offer til sig, men da den bemærker, at det 

 endnu er levende, styrter den sig over det, og nu be- 

 gynder en i sit Slags enestaaende Kamp. Faarekyllingen 

 sætter sig til Modværge, begge de Kjæmpende rulle om i 

 Sandet og gjennem den lille Støvsky, der reiser sig, seer 

 man tydelig, at Hvepsen bestræber sig for at faae sin 

 Modstander kastet om paa Ryggen. Endelig lykkes dette, 

 saameget lettere, som Faarekyllingen mangler sine Bag- 

 been, og Elvepsen indtager nu en eiendommelig Stilling 

 ligeoverfor sit Offer, en Stilling, der er saa beregnet og 

 saa hensigtsmæssig, at man ikke kan tænke sig nogen 

 bedre. Den stiller sig Bug imod Bug med den over- 

 vundne Modstander, men i modsat Retning. Med sine 



