50 



endnu 25 Arter af denne Slægt, blandt hvilke især for- 

 tjene at udhæves: Balsamgranen (A. balsamea) og den 

 canadiske Ædelgran (A. canadensis), der begge have hjemme 

 i Nordamerika, navnlig i Canada og paa Aleghanybjergene, 

 og den sibiriske Ædelgran (A. sibirica). Disse Graner 

 have et hvidt og let Ved , der — som allerede forud be- 

 mærket — ganske mangier Terpentingange; i Barken der- 

 imod ere Beholderne for denne Balsam saa meget desto 

 stærkere udviklede. Ydrebarken eller Korken vedligeholder 

 her meget længe sin Livsvirksomhed og vedbliver at voxe 

 og udvide sig i samme Forhold som Vedlagenes Antal 

 forøges , saa at Barken vedbliver at være glat ofte endnu 

 til det 70 — 80de Aar. Barken falder derfor heller ikke 

 af i tynde Plader, som hos de fleste andre INaaletræer, 

 men i smaa fine Skjæl. De ydre Korkceller hendøe 

 nemlig ganske gradviis, medens der bestandig komme nye 

 til fra den indvendige Side; istedetfor den guulbrune 

 Vædske, hvormed de oprindelig vare fyldte, træder Luft; 

 de blive herved hvide og danne det hvide Overtræk, som 

 sees paa den ellers rødlige eller blaalige Bark. 



Allerede i det første Aar seer man i et Tværsnit af 

 en Green, at der i den grønne Bark findes en Kreds af 

 større lodrette Terpentingange og flere mindre*). Disse 

 Terpentingange have hos Ædelgranerne den Eiendomme- 

 lighed, at de (omtrent i det 5 — 6te Aar) begynde at ud- 

 vide sig, navnlig paa de Steder, hvor flere Gange støde 

 sammen, saa at de efterhaanden danne store Terpentin- 

 rum , der træde frem paa Overfladen af Barken som 



*) Hos A. sibirica er Barken endog mere glat end hos A. pectinata, 

 og den har foruden Terpentingange tillige Terpentinhuler i den 

 grønne Bark. 



