52 



nu begynde de yderste Lag at falde af som smaa tynde 

 Skjæl og dette vedbliver indtil det 20de Aar, da hele 

 Barken lige til Basten ved dybt indtrængende Korklag om- 

 dannes til en revnet Korkbark. Basten har imidlertid 

 opnaaet en betydelig Tykkelse ; den er gjennemskudt 

 af horizontale Terpentingange , der ligge midt i Marv- 

 straalerne som umiddelbar Fortsættelse af dem i Vedet 

 og blive større end hos noget andet Naaletræ (^"' — |"' i 

 Gjennemsiiit). Heraf kan man nu forstaae den eien- 

 dommelige Fremgangsmaade , som anvendes for at faae 

 Terpentin af Rødgranen. Den bestaaer nemlig deri, at 

 man skjærer lange Striber af Barken ud; herved kommer 

 nemlig Terpentinen let til at flyde ud af de horizontale 

 Terpentingange i Bastens Marvstraaler. Da nu Basten hos 

 Rødgranen vedbliver at voxe , saa er Indsamlingen af 

 Terpentin ikke som hos Ædelgranerne indskrænket til 

 Træets yngre Alder, men kan ogsaa finde Sted hos de 

 ældste Træer. 



Vi gaae nu over til at omtale de Naaletræer, som 

 have de fleste Terpentingange i de yngre Vedlag eller 

 Splinten, nemhg Fyrrearterne. Slægten Pinus*) er i tal- 

 rige Arter (omtrent 100) udbredt over den største Deel af 

 den nordlige Halvkugle, hvor de i mange Lande danne den 

 væsentligste Bestanddeel af Skovene. Dette gjælder navnlig 

 om de Arter, som fortrinsviis levere Terpentin, blandt 

 hvilke følgende 4 Arter indtage den første Plads. For- 

 uden den almindelige Fyr (P. sylvestris), der ikke blot 

 danner Skove i Skotland, Skandinavien (til 69—70°), det 



*) Fyrrearterne kjendes let fra andre Naaletræer ved deres smaa af- 

 faldende Dværggrene, som altid have et bestemt Antal Blade (2, 

 3, 5) og ved deres Kogleskjæl, som ere knudeformig udvidede i 

 Enden. 



