72 



blev det nødvendigt først at sammensmelte Metaliitet med 

 et letsmelteligt Glas, derpaa at rive den afkølede Masse til 

 Pulver og indbrænde dette med et Fludmiddel. Da man 

 nu tillige malede paa større Glasplader, hvorved man und- 

 gik de mange stødende Blyindfatninger, og følgelig an- 

 vendte flere Farver paa een Plade , blev det ofte nød- 

 vendigt at lægge Farverne paa forskjellige Sider af Glasset, 

 da ellers deres chemiske Indvirkning paa hinanden kunde 

 frembyde Vanskeligheder. Selve Blyindfatningerne bleve 

 smallere og maatte retie sig efter Figurernes Omrids. En 

 stor og eiendommelig Afvexling fik man ved Anvendelsen 

 af hiint ovenfor omtalte Dobbeltglas, idet man ved Af- 

 slibning med Smergel (pulveriseret Corund, næst efter 

 Diamant det haardeste Legeme) frembragte de forskjel- 

 ligste Farvetoner. Ogsaa sleb man det røde Lag heelt 

 bort og frembragte derved røde Forziringer paa hvid Bund 

 eller omvendt, eller anbragte forskjellige Farver paa den 

 modsatte Side af de gjennemslebne Partier. Man fik nu 

 desuden baade blaat og grønt Dobbeltglas, og det vil saa- 

 ledes let sees, hvilke rige techniske Midler hiin Tids 

 Glasmaleri kunde byde over. Af Vigtighed for Glassets 

 Tilskjæring var Glarmesterdiamantens Opfindelse i Midten 

 af denne Periode, for Indbrændingen nye og hensigts- 

 mæssige Ovne samt Midler til at bestemme, naar Ind- 

 brændingsovnen havde den rette Temperatur, hvilket er af 

 en saa overordentlig Vigtighed for Konstneren. Hvad 

 Glasmaleriet i denne Periode har ydet , er bekjendt. 

 Mestere som Albrecht Durer, Hans van Eyck, Lucas van 

 Leyden leverede Cartons. Raphael , Giulio Romano, 

 Michel Angelo og Tibaldi bleve copierede. Værker som 

 de 40 Vinduer, hvert i 3 Afdelinger, i det nu tilintet- 

 gjorte Kloster Hirschau (c. 1500), de 44 verdensberømte 



