Vinduer i Johanneskirken i Gouda (1555—63), de 20, 45 

 Fod høie og 15 Fod brede Vinduer i Auch (1511), de 

 talrige Glasmalerier i Rouens Kirker, de 23 Vinduer i 

 St. Foy i Conches, de 25 i Fairford, den store Række af 

 Glasmalerier i Kathedralen i Canterbury , Malerierne i 

 Domkirken i Milano og de 90 Vinduer i Domkirken i 

 Sevilla beundredes af alle Samtidige, og Middelalderens 

 brogede Liv taler endnu til os fra de gamle Ruder. 



Samtidigt med dette storstilede Glasmaleri, der fortrins- 

 viis stillede sig i Kirkens Tjeneste, udviklede sig i denne 

 Periode det saakaldte Cabinetsmaleri. Dette indbefattede 

 saavel Glasmalerier paa en eneste Plade (peinture en 

 apprét) som paa flere, men Arbeiderne vare udførte deels 

 i en mindre, deels i en fra de kirkelige heelt forskjellig 

 Stiil. Sujettet var snart Landskaber , snart Dyr eller 

 Frugter, snart konstnerisk gjennemførte historiske Compo- 

 sitioner. Allegorier, Vaabenskjolde osv. Det var især i 

 Schweitz, at denne Side af Konsten udviklede sig endog 

 til stor Fuldkommenhed, saaledes at Brødrene Maurer i 

 Ziirich stode hgesaa høit i Cabinetsmaleriet som Brødrene 

 Crabeth i Gouda i det storartede Kirkemaleri. Denne 

 eiendommelige Retning peger imidlertid hen paa, at Glas- 

 maleriet var i Begreb med at betræde en Vei, der egenlig 

 laae udenfor dets Omraade. Man vilde naae Oliemaleriet, 

 som netop paa denne Tid fjernede sig fra den historiske 

 Stiil for at aabenbare nye Sider af Skjønheden ved Genre- 

 stykker, Landskabsmalerier, Dyrebilleder osv. Men man 

 forglemte, at Glasmaleriets Maal var et andet, som dets 

 Midler vare andre. Dog maatte ydre væsenlige Hindringer 

 træde til, for at Perioden fra 1600— ISuO kunde blive saa 

 sørgelig for Glasmaleriets Historie, som den virkelig var. 

 Protestantismen optraadte skarpt mod den katholske Kirke- 



