88 



Indtagelse af en Del af den svenske Skærgaardskyst i 

 Bohuslån. 1 alle vore danske Vande er der vistnok, naar 

 undtages de mindre Strækninger, hvor Bunden er dækket 

 af en Steenrevle, paa samme Maade et lavere Bælte langs 

 med Kysten, hvor Bunden er Sand, og et dybere i nogen 

 Afstand fra Kysten, 10 Tavne dybt eller derover, hvor 

 Bunden er Leer. At Leret og Sandet saaledes ligge hver 

 for sig, Leret dybest, hvor der er størst Ro, Sandet nær- 

 mest ved Kysten, hvor Brænding og Storm sjelden lade 

 det i Hvile, er en naturlig Følge af disse Stoffers Be- 

 skaffenhed. Køre vi f. F^x. en Klump reent Leer, det vil 

 altsaa sige en naturlig Blanding af Sand , Leer og Smaa- 

 steen, ud i Vand, ville Stenene synke hurtigst tilbunds 

 og danne et Lag paa Bunden af Skaalen, derovenpaa vil 

 Sandet leire sig og tilsidst, naar Bevægelsen i Vandet 

 ganske er ophørt, vil Leret efterhaanden afsætte sig. Det 

 samme gjentager sig i det store 1 Havet; hvor der er 

 Bevægelse i Vandet, kan Leret ikke afsætte sig, dertil 

 finder det kun tilstrækkelig Ro paa en Dybde af 10 Favne 

 eller mere; men længere inde mod Land, hvor Bevægelsen 

 naaer til Bunden, kan Sandet bundfældes, og i selve Bræn- 

 dingen afsættes de Steenmasser, der danne »Havstokken«. 

 Vi ville foreløbig indskrænke os til at betragte det 

 Bælte, der ligger os nærmest, nemlig Strand- eller 

 Sandbæltet, med hvis Beboere vi endogsaa kunne gjøre 

 Bekjendtskab fra Bredden af, især naar ved Lavvande en 

 Deel af den flade Kyst lægges tør. Vi ville da finde, at 

 snart er Sandbunden bar og nøgen, snart er den bevoxet 

 med udstrakte Enge af Bændeltang eller med en tæt 

 Kratskov af den store brune Blæretang, hver Busk fæstet 

 til en lille Sieen, som den i sin Tid, naar den er bleven 

 stor nok til at bære den, og Havet er uroligt, vil føre 



