89 



med sig ind Ui Bredden. Større og mindre Stene ligge 

 spredte omkring, og Vandet er, livor Kysten er aaben, i 

 en næsten uafladelig Bevægelse, snart stærkere, snart 

 svagere, som man skulde synes maatte gjøre det umuligt 

 for Havets smaae og svage Dyr at trives der ret længe; 

 man skulde troe, at de maatte føres ind til Bredden og 

 knuses i den stærke Brænding mod Havstokkens Stene. 

 Jeg antager virkelig ogsaa, at dette er Grunden til, at 

 Strandbæltet tæller færre Beboere end det dybere og mere 

 stille Leerbælte, uagtet dette er længere fjernet fra to saa 

 væsenlige Livsbetingelser som Lyset og Luften. Der er 

 imidlertid adskillige Arter, som formaae at modstaae Bølge- 

 slagets Magt, enten fordi de ere beskyttede ved deres 

 tykke Skaller, eller fordi de leve skjulte i Sandet eller 

 mellem Tangen. Saa snart Vandet staaer lidt lavere end 

 sædvanligt, seer man Stenene, som rage op af Vandet, 

 bedækkede med Strandsnegle, medens Strand- 

 Rurenes hvide Ba-lte angiver os nøiagtigt, hvor dybt 

 Vandet er sunket under det sædvanlige; ryster man Tang- 

 buskene, finder iriaii, at de vrimle af Tanglopper og 

 Tanglus, og graver man i den blottede Sandbund, 

 støder man paa talrige Sandorme, Nereider, Sand- 

 muslinger og Hjertemuslinger. Vi ville dvæle lidt 

 ved hver af de Dyreformer, som vi her have nævnt. 



Strandsneglene (Lit torina) høre til de meest 

 uanselige af deres Klasse, men kunne dog ved deres 

 amfibialske Levemaade gjøre nogen Fordring paa Interesse. 

 Ifølge deres Bygning høre de til Gjællesneglene , men i 

 Henseende til Levemaaden kunne de som værende skiftevis 

 Vanddyr og Luftdyr siges at nærme sig til Landsneglene. 

 1 hele Dage kunne de leve paa det tørre, og sætter man 

 dem f. Ex. i len Skaal med Vand, forlade de den snart 



