101 



en fin Vandstraale, da det indesluttede 

 Vand kun paa denne Maade kan skaffe 

 sig Udgang, og dette kan da røbe 

 os dens Skjul. Troer den sig ikke 

 engang derved i Sikkerhed, graver den 

 sig med sin Fod lige ned i Sandet, 

 saa hurtigt, at man skal skynde sig, 

 hvis man vil naae den med Spaden. 

 ]Naar den atter tør troe Freden, skupper 

 den sig op igjen og udstrækker sit 

 lange Aanderør, indtil det naaer op til 

 Vandet, saa at den Vandstrømning, som 

 skal vedligeholde dens Aandedræt og 

 p]rnæring, kan begynde igjen, ja Mus- 

 lingen kan ikke engang forhindre denne 

 fra at tage sin Begyndelse, da den af- Fig. 9. En sandmusling 



(den ene Skal og det ene 



hænger af den indre »Fimrehaars- Kappewad ere borttagne). 

 beklædning <i , hvis Bevægelser ere uafhængige at iJyrets 

 Villie. Hjertemuslingernes tykke, runde, bugede og 

 ribbede Skaller ere vist bekjendte nok for alle dem , der 

 i deres Barndoms Dage have leget med Strandsand; disse 

 •Muslinger have kun korte Aanderør og holde sig derfor 

 mere i Overfladen af Havbunden ; det mærkeligste ved 

 dem er maaskee deres store knæbøiede Fod, med hvilken 

 de skulle kunne vælte sig ganske rask fremad. 



Der er endelig ogsaa i dette Strandbælte adskillige 

 Dyreformer, der vandre eller svømme frit omkring, f. Ex. 

 forskjellige større og mindre Arter af Vandmænd, Sø- 

 stjernerne, med hvilke vi senere skulle gjøre nærmere Be- 

 kjendtskab, de grønne eller brune Strand-Krabber (Car- 

 cinus mænas), der ere allevegne paafærde for at opæde, hvad 

 der ved Kysten maatte findes af døde Dyr, og som derfor 



8 



