105 



men mere frit ligesom dens Slægtning fra Strandbredden, 

 skjøndt fæstet ved sine talrige, stærke Byssiistraade til alle 

 Slags Skaller, døde eller levende, store og smaae, Smaastene 

 osv., ofte til hinanden indbyrdes, saa at de komme op i store 

 Klynger eller Klaser. Medens det især er de døde Cyprina- 

 Skaller, som. tjene andre levende Dyr til Fæste, er det især 

 d« levende Blaamuslinger. der gjøre den tilsvarende Nytte 

 for de samme eller for andre Dyreformer. Hvert levende 

 Exemplar, som De tager op fra Havbunden, er ligesom 

 en lille Have af Svampe, Alcyonier, Annelider, Balaner, osv. ; 

 men de døde Skaller modstaae uden Tvivl ikke saa længe 

 som Cyprinernes de •> altopløsende Tendenser«-, der ogsaa 

 gjøre sig gjældende i dette lille Samfund, og spille derfor 

 ikke saa stor en Rolle. I øvrigt have de store Blaamus- 

 linger ogsaa en ikke ringe oekonomisk Vigtighed: »vi 

 spise dem lige saa gjerne som et Æg« sige Fiskerne, 

 hvilken Lignelse maaskee indgives dem paa Grund af 

 Dyrets smukke rødgule Farve; at de afgive et meget godt 

 Fødemiddel , kan ikke 

 betvivles. 



Meget almindelig er 

 ogsaa en eiendomme- 

 lig Snegleform, Peli- 

 kanfoden (Aporrhais 

 pes pelecani), der har 

 sit Navn deraf, at naar 

 den er udvoxen faaer 

 Skalmundingen en vingeagtig Forlængelse, som man har 

 sammenlignet med Svømmefuglenes Fødder; den gamle 

 Snegls temmelig tykke og plumpe Skal modstaaer temmelig 

 længe Ødelæggelsesværket og kan derfor ogsaa afgive 

 Bolig og Fæste for andre Dyr; nogen betydelig Vigtighed 



Fig. 10. Pelikanfoden. 



