126 



den almindelige Fattigdom paa Arter. — Anderledes for- 

 holder det sig i Kattegattet og ved Vesterhavets 

 Kyster. Den Dyreverden , som jeg i disse Timer har 

 skildret, træffes vel ogsaa der. men forøget med et ikke 

 ringe Antal Arter , som ikke træffes i Øresundet. Som 

 almindelig Regel vil det vistnok gjælde, at de danske 

 Havdyr leve tillige baade ved de nordlige engelske Kyster og 

 ved Norges Nordsøkyst, de høre alle til den Fauna, som man 

 kunde kalde den nordeuropæiske, og som udstrækker 

 sit Omraade fra Lofoten til den engelske Kanal. De 

 samme Fiskearter, som komme paa vort Fisketorv, fanges 

 derfor ved de norske og britiske Kyster, men allerede paa 

 Frankrigs Vestkyst optræde nye for Nordboen ukjendte 

 Former. Derimod tør vi ikke vende Sætningen om og 

 sige, at alle Fiske og lavere Dyr, som findes baade ved 

 Skotlands og Norges Kyst ogsaa findes ved vore; thi her 

 virker Vandets ringere Dybde og Saltmængde svækkende 

 paa Dyrelivet og holder et betydeligt Antal borte fra vore 

 Kyster, som under andre Omstændigheder ikke vilde savnes 

 her. Derimod tør man vel nok sige, at vor Kattegats- 

 fauna er reen nordisk, eftersom den i det hele er fri 

 for Indblanding saavel af høinordiske (fshavsformer) som 

 af sydlige (middelhavske) Former. Den høinordiske (ark- 

 tiske) Faunas Sydgrændse ligger nemlig paa vor Side af 

 Atlanterhavet omtrent ved Lofoten, paa den amerikanske 

 Side derimod langt sydligere. Syd for Newfoundland, fordi 

 den kolde Polarstrøm formindsker Varmen i denne Deel 

 af Havet i samme Grad , som Golfstrømmen forhøier den 

 paa de skandinaviske Kyster; men dette forhindrer ikke, 

 at adskillige Arter have i Tidens Løb udbredt sig længere 

 mod Syd langs med den norske Kyst, medens omvendt 

 adskillige norsk -skotske Arter have udbredt sig lige til 



