140 



Veiret bag en stor Fjeldblok; men Bygen drev snart over, 

 den dybe blaa Himmel tittede atter frem og Solen skin- 

 nede klart paa den øde Sneemark, medens jeg trak min 

 gjennemblødte Kappe af og med min Ledsager steg ned 

 i det lille, steenbedækkede Fjeldbassin, der omslutter 

 Gletscherens Fod.« 



Ved den ovenfor meddeelte Skildring, som jeg har 

 uddraget af den Dagbog, jeg førte under mit Ophold i 

 Tyroleralperne, har jeg søgt at bibringe en almindelig 

 Forestilling om , hvorledes man kæmper sig op til Gletscher- 

 regionen, og hvilket Indtryk denne ved første Øiekast 

 frembringer paa Beskueren. Da imidlertid Tyrolerglet- 

 scherne ikke ere saa smukt udviklede som de tilsvarende 

 Dannelser i Schweiz og Savoien, turde det være mindre rig- 

 tigt fortrinsviis at vælge de førstnævnte til Udgangspunkt 

 for vore Undersøgelser, og i den efterfølgende Fremstilling 

 er det derfor snarere de schweizerske end de tyrolske, ved 

 hvis Betragtning vi ville gjøre os bekjendte med et af Alpe- 

 verdenens mærkværdigste og mest storartede^ Phænomener. 



Lad os nu altsaa tænke os, at vi have gjennem- 

 vandret en af Alpernes høiere Dale og endelig ere naaede 

 op til den nedre Deel af den store lismasse, der er ind- 

 leiret i Dalens øvre Parti op imod Bjergmassens Kam — 

 saa befinde vi os foran en meer eller mindre steil lis- 

 muur, der synes at sætte en skarpt betegnet Grændse 

 mod vor videre Fremtrængen. Undertiden kan det vel 

 hænde, at Isen gaaer temmelig jevnt over i Dalbunden, 

 saa at man uden Vanskelighed kan komme op ad den, især 

 da den ikke er glat, men for det meste stiger »Gletscher- 

 foden " saa steilt i Veiret, at den kun med den yderste An- 

 strengelse eller aldeles ikke kan bestiges, og Alpevandreren 



