142 



og Størrelse er, som Alt, hvad der angaaer Gletscherne, 

 meget foranderlig. Imod hvad man skulde antage, naar man 

 hetragter den udenfra, har den hyppigt en stor Udstræk- 

 ning op under Isen, idet den taber sig i talrige Gange 

 og Forgreninger, og ifølge Agassiz, der unægtelig har 

 havt god Leilighed til at studere dens Bygning, synes den 

 undertiden at fortsætte sig op til Gletscherens høiere Re- 

 gioner, hvor Isens løsere, mere sneeagtige Natur gjør 

 dens videre Fremtrængen umulig. 



Dannelsen af denne Grotte (der Gletscherthor) 

 er ingenlunde vanskelig at forklare. I den Deel af Dalen, 

 der dækkes af Gletscherens mægtige lismasse, fremsprudler 

 der naturhgviis Kilder ligesaavel som paa andre Steder, 

 og da disses Temperatur altid overstiger Frysepunktet, 

 saa udøve de aabenbart en opløsende Indflydelse paa den 

 dækkende lis, idet de risle hen mellem denne og Dal- 

 bunden. Paa denne Maade danner der sig efterhaanden 

 et meer eller mindre vidtløftigt System af Buegange paa Glet- 

 scherens Underflade, i hvilke Vandmængden stadigt forøges 

 ved dens Hentøen ovenfra og Vandets Nedsivning gjennem 

 Spalter og Kevner; Bækkene forene sig idet de søge Dal- 

 bundens Midte som dens dybere Deel, og endelig bryde 

 de som en samlet Strøm ud gjennem Gletscherens Fod, 

 hvis Aabning de bidrage til at udvide, deels ved deres 

 opløsende og deels ved deres bortførende Kraft. Men 

 Grotten skylder endnu en anden Virksomhed sin Tilbhven, 

 og det er Vexelvirkningen mellem den kolde Luft, der 

 circulerer inde i Gangene, og den ydre varme Luft, der 

 hviler over Dalen. Idet nemlig den førstnævnte som den 

 tungere strømmer ud gjennem den nedre Deel af Grotten, 

 vil den sidsfe som den lettere trænge ind foroven, og da 

 jo naturligviis dens opløsende Indvirkning maa tabe i 



