146 



nødig vil indlade sig derpaa. Men i en varm Sommer og 

 ved godt Veir, naar Solen skinner klart fra den dybe, 

 blaa Himmel og den friske Bjergluft stemmer Sindet glad, 

 da er det vistnok en af de meest storartede og meest 

 lønnende Excursioner, som Alpevandreren kan foretage. 

 Vel er Gletscheren stille, livløs og øde, men en skyfri 

 Himmel borttager dog tildeels dens uhyggelige Charak- 

 teer og lader dens ophøiede Storhed og Ro fremtræde 

 med en gribende Styrke. iMan vandrer hen over en bred, 

 jevnt stigende Slette af knudret fis, der ofte afbrydes af 

 dybe, azurblaa Kløfter, medens lange Volde af Fjeld- 

 blokke og Gruus strække sig hen over Gletscheren efter 

 dens Længderetning, indtil de endelig forsvinde ved dens 

 Fod, hvor de bidrage til at vedligeholde Endemorænen. 

 Til begge Sider rage mørke , nøgne Fjeldmasser op over 

 Isen; de ere gjennemspaltede og forvittrede af Aartusin- 

 ders Kampe med Elementerne, men deres søileformede 

 Tinder kneise dog kjækt og urokkeligt, trods alle de 

 Storme, der i Tidernes Løb ere farne hen over dem. 

 1 Landskabets Baggrund taarne kolossale Bjergmasser sig 

 i Veiret, meer eller mindre dækkede af den evige Snee, 

 og ved den Skarphed, hvormed de tegne sig paa den 

 blaa Himmel, berede de ofte den uerfarne Alpevandrer 

 de mærkværdigste Skuffelser med Hensyn til deres Af- 

 stand, idet han gjerne anslaaer denne dobbelt, ja tre- 

 dobbelt saa ringe, som den i Virkeligheden er. — Dette 

 er i faa Træk Gletscherlandskabets Charakteer, men hvor 

 vild og øde den end forekommer os, saa vil dog en 

 lille Blomst i Fjeldrifterne nu og da minde Vandrings- 

 manden om, at Naturen selv ikke der er blottet for 

 Liv, hvor den forekommer os at være meest livløs. 



