159 



der naturligviis i Tidernes Løb samlet sig uhyre Oplag 

 i den øvre Deel af Gietscherdalen, men da disse hvile 

 paa en jevnt skraanende Flade og de høiere Lag udøve 

 et betydeligt Tryk paa de dybere, saa ville naturligviis de 

 sidste efterhaanden skyde sig nedefter og saaledes bane sig 

 Vel til de lavere Regioner. Men her tøer Overfladen 

 om Formiddagen i den varme Aarstid; Vandet siver ned 

 i Dybden, gjennembløder de smaa Sneekorn og bevirker 

 derved, at de forvandle sig til meer eller mindre faste 

 liskugler under første indtrædende Frost. Da imidlertid 

 de øvre Sneemasser stadigt forøges og Trykket nedefter 

 altsaa vedbliver, saa vil den halvt stivnede Masse be- 

 standig rykke fremad ; udsatte for en stadig Gjennem- 

 blødning og Frysning ville de smaa Sneelegemer efter- 

 haanden forvandle sig til lis og, da de hgge tæt sammen- 

 pakkede, antage uregelmæssige, kantede Former; men 

 hvor stort end det Tryk er, som hviler paa dem, saa vil 

 der dog altid vedligeholde sig smaa Huulheder imellem 

 dem, og hvor fast de end ligge paa hinanden, saa 

 beholde de dog altid en vis Evne til indbyrdes Sted- 

 forandring. Paa denne Maade faaer hele Gletschermassen 

 en særegen Bøielighed, og idet den stadigt drives ned- 

 efter under Trykket ovenfra, kommer den ganske naturligt 

 til at bevæge sig paa den Maade , som vi tidhgere have 

 lært at kjende. At denne Bevægelse nærmest maa sam- 

 menlignes med en Flyden fremgaaer ubetinget deraf, at 

 den ganske forholder sig som det rindende Vands — 

 Gletscheren udvider og indsnevrer sig endogsaa efter 

 Dalens vexlende Brede, og skjøndt det unægtelig ved 

 første Øiekast synes en paradox Paastand, at et saa stivt 

 og sprødt Legeme som lis flyder, saa er det ikke alene 

 efterviist, at dette virkehg finder Sted, men det vil for- 



