161 



omkring mellem Stenene for at søge sin os endnu ukjendte 

 Føde, og dens Seiglivethed er saa stor, at den under 

 streng Kulde over en Uge kan sidde fastfrossen i Isen 

 uden at tage nogen Skade, medens den derimod døer, 

 naar man udsætter den for en Varme af henimod 40° C. 

 Hvorvidt Isens blaa Farve kan antages at hidrøre fra de 

 talløse Infusorier, der trodse Kulden i dens Dyb og hvis 

 Skaller i millionviis føres bort af Gletscherbækken, maa vel 

 ansees for tvivlsomt, men derimod er det vist, at de røde 

 Pletter, der undertiden findes paa Isen og Sneen, frembringes 

 af den lille Sneealge (Sphærella nivalis), skjøndt rigtignok 

 ogsaa visse Infusorier, der farves røde ved at spise den, 

 bidrage til at give den omtalte Farve en større Udbredelse. 

 — Som Gletscherens stive, ubevægelige Udseende kun er 

 et ydre Skin, der skjuler en evig Vexel og en evig For- 

 nyelse, saaledes gjælder altsaa det Samme om dens liv- 

 løse, forstenede Præg, thi skjøndt det kun er faa Blom- 

 ster, der smykke den, og faa Dyrearter, der oplive dens 

 Stilhed, saa er dog Isen og den evige Snee ligesaavel et 

 Opholdssted for organiske Væsener, som de Egne, der 

 opvarmes af den tropiske Sol. 



Som et af Alpeverdenens interessanteste Phæno- 

 mener have Gletscherne allerede længe været Gjenstand 

 for Naturforskernes Undersøgelser, o^ forskjellige meer 

 eller mindre værdifulde Anskuelser have i Tidernes Løb 

 gjort sig gjældende for at oplyse disse store lismassers 

 egentlige Natur. Uden at miskjende, hvad Scheuchzer 

 og hans nærmeste Samtidige i saa Henseende have præ- 

 steret, er det dog egentlig den berømte og talentfulde 

 Physiker Saussure, der først har kastet et klarere Lys 



