164 



ning er ingenlunde den eneste, som lismassen udøver 

 paa den Dal, hvori den er indleiret. Naar den med sit 

 uhyre Tryk skyder sig hen langs med Fjeldvæggene, saa af- 

 glatter og polerer den disse med den største Omhu, og 

 populære Benævnelser som »helle Platte« og andre lig- 

 nende vise os tydeligt nok, hvorledes dette Phænomen er 

 gaaet over i den almindehge Folkebevidsthed. Imidlertid 

 hænder det jo meget let, at mindre Brudstykker af Fjel- 

 dene enten ved Løsrivning eller Nedfald ovenfra komme 

 ind mellem Dalvæggene og Isen, og idet nu disse ve.i 

 Gletscherens Bevægelse, rigtignok langsomt, men med 

 en overordentlig Kraft bUve skurede hen over de afglattede 

 Fjeldsider, saa forholde de sig ligesom Gravstikker i en 

 kæmpestærk Kunstners Haand og frembringe skarpe Ridser 

 i de polerede Flader. Disse Hidser, der antyde Bevæ- 

 gelsens Retning og altid løbe parallelt med Dalbunden, 

 fortjene sikkert den største Opmærksomhed som et for 

 Gletschernes Virkninger høist charakteristisk Forhold, — 

 men den Maade, paa hvilken selve Dalbunden bliver be- 

 arbeidet, er imidlertid ikke mindre interessant og, som 

 vi snart skulle see , bidrager den ligesaa meget til at lade 

 Geognosten erkjénde Gletschernes tidhgere Historie. Og- 

 saa Dalbundens Ujevnheder poleres og glattes; mindre 

 Stykker rives løs fra Grunden, rulles rundt og afslibes af 

 den over dem henglidende lis og modtage ofte fine Ridser 

 af de indblandede Smaasteen, der ved at søndermales 

 efterhaanden gaae over til en fugtig, leeragtig Masse. — 

 Gletscheren hviler saaledes paa et dyndet Lag, hvori tal- 

 rige, stribede Rullesteen ere indstrøede, og der kan 

 naturligviis ikke være Tvivl om, at dens eiendommelige 

 Bevægelse i høi Grad lettes ved de mangfoldige Hjul, som 

 Naturen benytter for at føre den fremad. 



