168 



været dobbelt saa stor som nutildags og Længden endnu 

 meget betydeligere, saa ere de dog med det indtrædende 

 varmere Klima efterhaanden aftagne baade i Udstrækning og 

 Mægtighed; Endemorænerne ere rykkede bøiere og høiere 

 op i Dalene, medens Sideraorænernes Blokke, idet lis- 

 strømmen sank, ere blevne liggende paa dens Bredder, — 

 og tilsidst ere Gletscherne blevne indskrænkede til deres 

 nuværende Grændser, men ikke uden at have efterladt tyde- 

 lige Spor, der fortælle om deres Bedrifter i gamle Dage. — 

 Og hermed ville vi da afslutte vore Betragtninger 

 over Gletschernes Fortid og geognostiske Virkninger, 

 lligtignok er det lave Schweiz overstrøet med talløse 

 Fjeldblokke, der ifølge deres mineralogiske Beskaffenhed 

 stamme fra de 6Hoveddale, som her udmunde; rigtignok 

 bærer Jurabjergenes sydlige Skraaning talrige Blokke, som 

 man ikke alene med Sikkerhed kan henføre til Alpernes 

 Høibjerge, men endog til bestemte Localiteter i disse; 

 rigtignok frembyde Jurabjergenes Kalki-ygge stedviis Politur 

 og Striber af samme Udseende, som vi kjende det fra 

 Alperne, — men disse Phænomener ville vi her ikke 

 videre forfølge, da de ville føre os for langt fra vor 

 egentlige Gjenstand. De optræde med ganske lignende 

 Charakteer paa mangfoldige andre Steder, som f. Ex. i 

 Pyrenæerne, Skotland og Wales, den skandinaviske Halvø*) 

 og Nordamerika og sammenfattes gjerne under Benævnelsen 

 »erratiske Dannelser«, men hvad deres Udtydning angaaer, 

 da henhøre de ubetinget til de Problemer, som det er 

 Geognosten allervanskeligst at løse. Efter vor hele fore- 



*) For dennes Vedkommende har Lector Kjerulf meddeelt interes- 

 sante Oplysninger i Christianias Universitetsprogram for 1860. Han 

 antager, at Norges Dale i den yngre Tertiærtid vare dækkede af 

 mægtige Gletschere, der skjøde sig frem lige til Havet. 



