170 



man vel i Æqvatorialegnene stige til en Høide af 12 — 14000', 

 inden man kan vente at træffe de Betingelser, der ere 

 nødvendige til disse store lismassers Dannelse og Vedlige- 

 holdelse. At de Gletschere, der findes i den tempererede 

 og tropiske Zones Høibjerge, skulde frembyde andre For- 

 skjelligheder end reent lokale, det er hverken rimeligt 

 eller godtgjort ad Undersøgelsens Yei, men derimod ud- 

 mærke de polare sig i det Hele ved en overveiende Ud- 

 vikling af Firnmassen og mindre Fasthed af Isen, hvilket 

 aabenbart hidrører fra, at Tøeningen i den korte Som- 

 mertid kun kan foregaae efter en meget ringe Maalestok.. 

 Fra disse indledende Bemærkninger ville vi nu gaae over 

 til at give en Udsigt over Gletschernes geographiske Ud- 

 bredelse, saavidt man for Øieblikket med nogen Bestemt- 

 hed kan udtale sig derom , og idet vi besøge Continen- 

 ternes største Bjergmasser ville vi tillige stræbe at antyde 

 de særegne Naturforhold, under hvilke lismasserne ud- 

 vikle sig paa de forskjellige Steder af Jorden. 



Vi ville begynde med Europa og da navnlig med det 

 skandinaviske Høiland. Som bekjendt udmærker det 

 sig ved store Plateaudannelser og sænker raskt og gjennem- 

 spaltet af utallige Fjorde sine mægtige Gneisfjelde ned 

 imod Atlanterhavet, men mod Øst falder Landet jevnt og 

 næsten umærkeligt, indtil det endelig taber sig i Kystslet- 

 terne ved den botniske Bugt. Vestsiden har et over- 

 ordentligt eensformigt, mildt og fugtigt Klima, thi den 

 stadigt blæsende Vestenvind udjevner i høi Grad For- 

 skjellen mellem Aarstidernes Temperaturforhold og be- 

 tinger i Vintertiden et stærkt Sneefald, der opsamles paa 

 Høilandets udstrakte Fjeldsletter. Man har altsaa Grund 

 til at vente , at Norges Vestkyst maa være rig paa Gletscher- 

 dannelser, og Geognosternes Undersøgelser, blandt hvilke 



