176 



hobes og sammenpakkes Aar for Aar efterhaanden op- 

 naaer en temmelig høi Grad af Fasthed. — Paa det af 

 vulkanske Masser byggede Island, der danner en Slags 

 Overgang til Polarzonen og har et Areal af evig Snee 

 paa omtrent 200 geogr. Q M., finde vi endnu regel- 

 mæssige Gletschere udviklede, saaledes navnlig paa Klofa 

 og Vatna Jøkull mod Syd-Ost, Lange- og Hof-JøkuU i 

 det Indre; men lad os nu overskride Polarcirklen og be- 

 søge Spitzbergen eller Grønland , og vi ville da blive be- 

 kjendte med Forhold, der afvige betydeligt fra hvad vi 

 tidhgere have havt Leihghed til at undersøge. Paa Spitz- 

 bergen ender rigtignok hver af de talløse Bugter med en 

 Gletscher, der efter Scoresby, Martins, Toreli*) og flere 

 andre Reisende er at betragte som Afløb af den store, 

 indre Firnmasse, men trods Phænomenets storartede 

 Udvikhng i Bells sound, Magdalene bay og Sevenhills bay, 

 saa forsvinder det næsten overfor den mægtige lisdannelse, 

 som Dr. Rink s Iagttagelser har lært os at kjende i 

 Grønland. Egentlig er her ikke mere Tale om Gletschere, 

 thi det hele, uhyre Terrain er dækket af den saakaldte 

 Indlandsiis, der nærmer sig Vestkysten paa en Afstand af 

 2 Miil og med en Mægtighed, der vel maa anslaaes til 

 et Par Tusinde Fod. Under de høiere Firnmassers Tryk 

 nærmer den sig bestandig til Kysten, idet den skaffer sig 

 Afløb gjennem de mærkelige lisstrømme ved Jacobshavn, 

 Tossukatek , Kariak, Kangerdlursoak og Upernivik, skyder 

 sig i Form af mægtige Plader, der have en Tykkelse af 

 et Tusind Fod og mere, ud i Havet og knækker endehg 

 over ved Vandets løftende Kraft, for saaledes at frem- 

 bringe de talløse lisbjerge, der gjøre Seiladsen saa farlig 



*) Pet. 61, p. 51. 



