182 



tyve, ja hundrede Gange større end de Skud, der dannes 

 af Sideknopperne. Da Sidegrenene ligeledes trækkes 

 af Sollyset , staae de ikke lodret ud fra Stammen, 

 men skyde ud i en spids Vinkel. Træet har nu Form af 

 en Kegle. Men dennes Grund staaer sædvanligvis ikke 

 paa Jorden, saaledes som Tilfældet er hos fritstaaende 

 Graner, der kunne bevare deres nederste Grene selv i 

 en Alder af 50 Aar; men i Reglen affalde de nederste 

 Grene hos de fleste Træer i en tidlig Alder. Det er 

 alter Lysforholdene , som bevirke dette , thi idet de 

 nedre Grene berøves Lyset, det vil sige beskygges af de 

 øvre, gaae flere elier færre af dem ud. Den nedre Del 

 af Stammen bliver grenløs, og herved sondrer den over- 

 jordiske Del af Træet sig i Krone og Stamme. Hvor 

 langt Stammen skal rense sig for Grene, beroer paa 

 Artens Evne til at taale Skygge. Birken behøver meget 

 Lys, derfor gaaer dens Krone ikke saa langt ned som 

 Granens , der kan nøies med en meget ringe Lys- 

 mængde. Denne Form, der betinges af Endeknoppens 

 Væxt, vilde bevares, dersom Topvæxten kunde vedblive i 

 det Uendelige, men naar Træet nærmer sig til sin 

 naturlige Høide, sagtnes Endeskuddets Væxt, og nogle 

 Sideskud komme med, hvilket bevirker, at Keglespidsen 

 bliver kuppelformig. Den store Forskjel , som de for- 

 skjellige Arter af Træer frembyde med Hensyn til deres 

 Kroners Tæthed, betinges især af deres større eller mindre 

 Evne til at taale Skygge. Tax, Gran, Bøg, Lind og 

 Hvidtjørn have tætte Kroner, fordi deres Grene kunne 

 nøies med en ringe Lysmængde og derfor taale megen 

 Skygge. Lærk, Fyr, Esp, Pil og Birk have derimod 

 aabne Kroner; thi deres Grene behøve meget Lys og 

 gaae ud, saa snart de overskygges. 



