183 

 Hidtil er Træet bleven betragtet som fritstaaende, Ensartede 



Træers Form 



men dets Form forandres meer eller mindre i sel-i selskabelige 



skabelige Bevoxninger. Alle Træer egne sig imidlertid ^^°^^^°ser. 



ikke dertil i samme Grad. De, som behøve meget 



Lys , voxe helst mere fjernede fra hverandre , og 



naar de komme ind i tætte Bevoxninger, geraade de 



i en lidende Tilstand. Anderledes forholder det sig med 



de skyggetaalende Træarter; det er i Harmoni med deres 



Natur at være stillede i meget tætte Bevoxninger, som 



vel forandre deres Kroners Form, men ikke skade Træets 



Natur. Dette er saaledes Tilfældet med Granen og Bøgen. 



En fritstaaende Gran bevarer paa Grund af sin Evne til 



at taale Skygge længe sine Grene lige ned til Jorden. 



Staaer den derimod i en tæt Granplantning, blive de fleste 



Sidegrene i den Grad beskyggede, at de gaae ud, og 



alene Toppen med de øvre Sidegrene grønnes; staaer en 



Gran i Skovkanten, er den grøn i Toppen og paa den 



udadvendende Side, men paa den mod Skoven vendende 



Side ere Grenene udgaaede. 



Bøgen kan ikke taale saa megen Skygge som Granen; 

 derfor kan den fritstaaende Bøg ikke saalænge bevare de 

 nederste Grene , derimod har den i denne Stilling en af- 

 lang, tæt Krone, bestaaende af mange Grenlag, som ere 

 leirede oven paa hverandre, og som sædvanligvis nærme 

 sig Jorden til en Afstand af sex til ti Fod (Fig. 1). Sættes 

 Træet derimod ind i Skoven, vil det have samme Skjæbne 

 som Granen, hele den nedre Del af Kronen vil nemlig paa 

 Grund af Overskygningen forsvinde iFig. 2), og naar man 

 seer nedenfra op imod Løvhvælvingen , seer det ud , som 

 om Kronen var svunden ind til en grøn Top. Dette er 

 imidlertid en Illusion, thi i Virkeligheden indtager Kronen 

 en Trediedel eller henimod en Trediedel af Træets Høide. 



1 o.* 



