189 



Om Egeskoven gjælder det Samme. De gamle Træer 

 kunne i enkelte Aar besaae Grunden under sig med en 

 stor Mængde Agern, hvoraf i det følgende Foraar mange 

 Egeplanter fremspire, men disse friste kun et kort Liv 

 under Egens Skygge; alene der, hvor denne ikke naaer 

 dem, kunne de udvikle sig. 



Dersom nu alle vore Træarter i lige Grad vare 

 skyggetaalende, var Opvæxten alene indskrænket til Lys- 

 ningerne og Skovkanterne, hvoraf Følgen vilde blive, at 

 de Træarter, som have tunge Frugter, som Bøgen, ikke 

 kunde udbrede sig meget, da deres Frugter ikke saaledes som 

 Askens og Birkens af Vinden kunne føres omkring i Skoven. 

 Men da Træernes Evne til at taale Skygge er forskjellig, 

 følger deraf, at den ene Træart kan spire og udvikle sig 

 under en anden, som er mere lysbehø vende og giver 

 mindre Skygge, altsaa ikke forhindrer noget Lys fra at 

 komme ned til Frøplanten, som derved vel bliver be- 

 skygget, men ikke af Modertræet, hvilket vilde under- 

 trykke den, men af en mindre stærk Skygge, som ikke 

 forhindrer dens Væxt. Rigtigheden af denne Anskuelse 

 godtgjøres ved Erfaringer, som ere gjorte i mange Skove. 

 Egen saaer sig og voxer saaledes under Birk, Fyr og Lærk; Bøg 

 under Eg; Ask under El; Løn*) under Ask; Bøg under Løn. 

 Avnbøg under El. Bøg saaer sig og voxer frodigt under 

 alle de nævnte Træarter, fordi den i Evne til at 

 taale Skygge overgaaer dem alle. Derimod kunne 

 de lysbehøvende Træer ikke komme frem under de skygge- 

 taalende. Det er umuligt for Birken at udvikle sig under 

 Bøgens Skygge , ligesom Fyrren ikke kan komme frem 



*) Acer pseudoplatanus. Jeg foretrækker Benævnelsen Løn for Ær, 

 som jeg har brugt i en tidligere Afhandling. (2. B. S. 176). 



