192 



navnlig den Ordning, som Heyer fulgte for de Træarter, 

 som jeg har stillet i den anden Klasse, ikke stemmer 

 med Virkeligheden. Han sætter nemlig lige efter Avn- 

 bøgen Egen, derefter Asken og som næsten i samme 

 Grad skyggetaalende Lønnen, Ellen og Skovbirken, hvor- 

 imod Elmen faaer sin Plads imellem Fyrren og Espen. 

 1856*} har han foretaget den rigtige Forandring at sætte 

 Asken foran Egen, men Lønnen, Ellen og Elmen anseer 

 han alle for mere lysbehøvende end Egen , hvilket aldeles 

 ikke stemmer med vore Forhold. Paa Als er det al- 

 mindehgt at see Lønnen voxe frodigt under Asken, 

 hvilket beviser , at den kan taale mere Skygge end 

 denne. I nogle Skovegne udbrede Egene deres Kroner 

 over Elleskovene, hvilket ogsaa godtgjør Ellens Forrang 

 som skyggetaalende Træ. Forresten hidrører Afvigelsen 

 heri især derfra, at der ikke er nogen stor Forskjel 

 imellem de Træarters Evne til at taale Skygge, som ere 

 stillede i anden Klasse, og det er vel muligt, at der kan 

 være afvigende Forhold i forskjellige Egne. 



Den Indflydelse, som Træarterne øve paa hverandre 

 i denne Henseende, er forskjellig. I AlmindeUghed kan 

 det opstilles som en Regel, at i en blandet Skov, hvor 

 Forskjellen mellem de forskjellige Træarters Evne til at taale 

 Skygge ikke er meget stor, ville de mere skyggetaa- 

 lende trykke de mere lysbehøvende, men de ville 

 ikke undertrykke dem, hvorfor disse ville vedblive at 

 vegetere i Skoven. Optræder derimod Bøgen*), som langt 

 overgaaer nogle Træarter i Evne til at taale Skygge, ville 

 de mest lysbehøvende ikke alene paavirkes saaledes, at 

 deres Sidegrene gaae ud, men de ville aldeles under- 



") Heyer, Forstliche Bodenkunde. 



