202 



Momenter optræde hindrende — de første fortrinsvis danne 

 store og rene Bestande. Dette passer fortrinlig paa Danmark, 

 hvor Skovforholdene aldeles harmonere med denne Lære. 

 Paa den skandinaviske Halvø synes det at forholde 

 sig anderledes, thi efter troværdige Vidnesbyrd er der 

 (naar Skaane ikke medtages) mere af Fyr og Birk end 

 af Gran. Anderledes kunde det imidlertid ikke være ifølge 

 det System, hvorefter Skovene der behandles, idet den 

 fuldstændige Afdrivning ved Øxe eller Ild i høiesle Grad 

 vanskeliggjør, at et saa skyggetaalende Træ som Granen 

 faaer Magten imod de lysbehøvende Træarter, Fyr, Birk 

 og Esp. Alligevel er ogsaa i Skandinavien Forholdene saa- 

 danne , at man ved en omhyggelig Betragtning maa komme 

 til den Anskuelse, at Bøgen i Skaane og Granen nord for 

 Bøgegrændsen i Grunden ere at betragte som de do- 

 minerende Træer. Agardh*) siger imidlertid: »Om man vill 

 »betrakta Sverige efter vårdet af den trådart, som utgor 

 »dess skogar, skall man finna, att boken år fornåmsta 

 »skogstrådet i hela den del deraf, som år soder om den 

 »ofvannåmnda bokgrånsen, liksom tallen år det i hela den 

 »delen, som ligger norr om denna grans. Kår man nåmner 

 »skog i Skåne, betyder det bokskog«. — Men jeg troer at 

 det er Mishandlinger, som have bragt det dertil, og at ligesom 

 Birken i Skaane har kunnet brede sig paa den ødelagte 

 Bøgeskovs Grund, saaledes har Granen maattet vige for 

 Fyrren og Birken. 



Paa Mont d'or i Auvergne ere Bøg og Ædelgran 

 fremherskende, da de ere de meesf skyggetaalende af alle 

 Træarter, som der ere vildtvoxende. Da deres Evne til 

 at taale Skygge omtrent er ligestor, er det vanskeligt at 



*) Statistik ofver Sverige 3die Del, 2det H., S. 156. 



