2S7 



men det taae vi ikke; den mørke Stribe kan jo som an- 

 tydet kun da fremkomme, naar der er saa store Spring 

 i Brydningen, at de lyse Striber kunne skilles ad; i mod- 

 sat Fald ville de gribe over i hinanden og frembringe en 

 jevn Overgang. En mørk Stribe tyder altsaa paa, at der 

 mangler Straaler med en bestemt Brydbarhed eller, hvad 

 der er det samme, af en bestemt Farve. Da man ved at 

 lade Straalerne falde ind i en Kikkert med betydelig For- 

 størring istedetfor paa en Skjærm har talt over 2000 (i 

 Fig. 1 ere kun nogle af de tydeligste angivne) mørke Striber 

 i det brudte Sollys, saa sees deraf, at Antallet af Farve- 

 nuancer, selv om det antages begrændset, er meget stort. 



Det er især Frauenhofer i Miinchen, der har bestemt 

 Pladsen af nogle af de meest fremtrædende Striber i Sol- 

 lyset og betegnet dem med de Bogstaver, som ere skrevne 

 ved Figuren. Linierne ere opkaldte efter ham. Hele 

 liilledet kaldes Solspectret; vi ville kalde det Solens 

 Spaltebillede. 



Undersøger man paa samme Maade Lyset af en glø- 

 dende Metaltraad, af en glødende Ivalkcylinder, der jo 

 lyser overordentlig stærkt, af en almindelig Lampeflamme, 

 hvor det jo især er de glødede Kulpartikler, altsaa faste 

 Legemer, der udstraale Lyset, faaer man ligeledes et 

 rectangulært Spaltebillede med den samme Farveorden; 

 men de mørke Striber mangle aldeles. Dette tyder paa, 

 at her er der ikke Spring i Brydbarheden, og altsaa haves 

 her mange Farvestraaler. som mangle i Sollyset. Man 

 har derfor opkastet det Sporgsmaal, om Grunden til de 

 mørke Striber ikke kunde søges i, at Jordens Atmosphære 

 standsede de tilsvarende Farvestraaler fra Solen; men da 

 man undersøgte Lyset fra de klareste Fixstjerner, fik man 

 vel et Spaltebillede med mørke Striber, men de laa paa 



