293 



standsede. Under den første Forudsætning maae vi komme 

 til det Resultat, at det er Solatmosphæren og ikke Sol- 

 kjernen, der udsender Lys til os; thi vi have seet, at vi 

 kun fik lyse Linier for de enkelte Stoffer, naar de bleve 

 forvandlede til glødende Damp. Til den mørke Stribe D 

 i Sollyset svarer en lys Natriumlinie, ligesaa ligger der 

 mørke Linier i Sollyset paa de Steder, hvor vi have Ka- 

 liumlinierne, altsaa synes Solens Atmosphære hverken at 

 indeholde Kalium eller Natrium; derimod maa den inde- 

 holde Lithium, thi hvor dette giver Lys, giver Solen ogsaa 

 Lys. — Bunsen og Kirchhoff ere imidlertid komne til de 

 stik modsatte Resultater; der skal netop være Overflødig- 

 hed af de to første StofTer og Mangel paa det sidste; 

 ligesaa er det nok selve Solkjernen, der fortrinsviis ud- 

 straaler Lys til os. Da dette Lys imidlertid maa give et 

 Spaltebillede uden mørke Striber, maa endeel Farvestraaler 

 være tabte underveis; men da Pixstjernerne give Lys paa 

 flere af de Steder, hvor Solen giver mørke Striber, kan 

 det jo hverken være i Jordens Atmosphære eller i det 

 tomme Himmelrum, at hine standses. Der er alts-aa intet 

 andet tilbage, som kan standse dem, end selve Solens 

 Atmosphære. 



For at vise Berettigelsen af denne Antagelse, maae 

 vi endnu omtale et Par Forsøg. 



Betragtes en glødende Kalkcylinder gjennem Spalten, 

 faaes som alt bemærket et lyst Billede uden mørke Striber; 

 bringes en Lampeflamme med Kogsalt mellem Kalklyset 

 og Spalten, skulde man jo troe, at man fik en frem- 

 trædende gul Stribe paa det Sted, hvor Lampeflammen 

 alene vilde give Lys; men nei, man faaer paa dette Sted 

 en mørk Stribe og Resten uforandret; ligesaa faaer man, 

 naar man betragter Kalklyset gjennem en Lilhiumflamme, 



^0 



