306 



medens dette Sidste gaaer for sig, høres som oftest, dog 

 ikke altid, den anden omtalte Lyd, som, hvor nødig jeg 

 end griber til Hjelp af Noder, naar jeg omtaler Fuglenes 

 Sprog, vel kan udtrykkes med: 



-b 



^^zzSzi^ 



■z^- 



V-^ 



Hannen fortsætter imidlertid den beskrevne Bue-Flugt, og 

 bliver ofte i saa lang Tid ved dermed*), at der hører en 

 udlært Jægers Taalmodighed til at holde Øie med den. 

 Endelig kaster den sig hurtig som en Piil ned fra sin 

 Høide, og sætter sig i INærheden af Hunnen. Naar man 

 da ved Hjelp af et eller andet fremragende Mærke, en 

 større Tue, et høit Græsstraa , en afstikkende Blomst 

 o. s. v. nøie har mærket sig Stedet, hvor den kastede sig, 

 kan man ved at nærme sig i lige Linie være sikker nok 

 paa at skræmme den op, men ikke slet saa sikker paa at 

 træffe den med Skuddet, thi paa denne Aarstid, da den 

 er mager, er dens Flugt endnu mere ujævn og vinkelformet, 

 end om Efteraaret, i den egentlige Jagttid, naar den er 

 fed. Det er indlysende, at det er meget hdt jæger- 

 mæssigt at skyde Beccassinen i Parringstiden, men jeg 

 har dog stundom gjort det for at undersøge den, og da 

 altid fundet, at det er Hannen, som udfører den ovenfor 

 beskrevne Flyvescene. Da Han og Hun i det Ydre aldeles 

 ligne hinanden, kan man kun overbevise sig derom ved 



staae dens Sprog, d. v. s. hvad den udtrykker ved de forskjellige 

 Toner, som Skræk, Varsel, Lokning, Ømhed, Velbefindende o. s. v. 

 Det forstaaer sig at hver Fugleart har sit eget Sprog. Brun. 

 *) Jeg har undertiden kunnet vente ^ Time og mere, før den 

 kastede sig. Brun. 



