314 



ligne Træernes Frugtbarbedsalder vil man finde, at de Træ- 

 arter, som især ere Gjenstand for Skovdyrkning, og som 

 derfor kaldes de ædle Træarter, til Exc Egen og Bøgen, 

 blomstre i en sildig Alder, hvorimod de hurtigtvoxende 

 Træarter, som have ringe Værdi og derfor ikke anvendes 

 i Skovdyrkningen, blive frugtbare i en tidlig Alder, saa- 

 ledes Birken og Pilen. 



Mærkeligt er det, at de ædlere Træarters Frugtbarhed 

 tillige er underkastet en anden Indskrænkning; naar de 

 nemlig have naaet Frugtbarhedsalderen, ere de ikke hvert 

 Aar frugtbare, men de ufrugtbare Aar afvexle med de 

 frugtbare. Ogsaa i denne Henseende er der stor Forskjel 

 imellem Planterne. De Urter, som ere Gjenstand for 

 Agerdyrkning, kunne ved en god Behandling bringes til 

 hvert Aar at bære rigelig Frugt, og dette Forhold frem- 

 træder saa sikkert, at Forpagteren i Troen derpaa paa- 

 iager sig store og kostbare Forpligtelser. Anderledes for- 

 holder det sig med de fleste Frugttræer. Oliventræet 

 er kun frugtbart hvert andet eller efter Andre hvert fjerde 

 Aar, Orangerne hvert andet Aar, Vintræet, Abild 

 og Pæretræet hvert tredie til fjerde Aar. Stikkels- 

 bær og Ribs udmærke sig frem for de andre Frugt- 

 træer derved, at de næsten hvert Aar ere frugtbare. 

 Det Samme gjælder om nogle Skovtræer, saaledes Pil, 

 Esp, Birk, Æl, Ask og Alm, og tildeels om Avnbøg 

 og Løn. Derimod have de vigtigste Skovtræer langt 

 flere ufrugtbare Aar end Frugtaar. Da Egens og Bø- 

 gens Frugter fra Arildstid have været benyttede som 

 Føde for Svinet, som var det vigtigste Husdyr, har man 

 allerede i den ældste Tid havt Opmærksomheden henvendt 

 paa dette Forhold. Frugtaarene benævnes Oldenaar. 



