315 



Arent Berntzen siger saaledes, »at Oldengjeld*) icke er en 

 ringskætsig, men en meget stoer Fordeel for Skoffvens Her- 

 skab«, men han tilføier udtrykkelig, »de Aaringer naar 

 vel Olden er« eller blot »naar Olden er«. Egen er 

 frugtbar hvert tredie eller hvert fjerde Aar**). Medens 

 man ikke træffer nogen bestemt Mening om, hvor ofte et 

 Agernaar i Reglen indtræffer, er det derimod for Bøgens 

 Vedkommende en almindelig udbredt Mening, at man 

 kun kan regne et Frugtaar paa syv Aar. De sidste 

 Oldenaar, som ere indtrufne, ere 1846 — 1853 — 1858*^*). 

 Grunden til, at Bøgen ikke hvert Aar kan bære 

 Frugt, er vel især den, at Frugtsætningen forbruger saa- 

 megen Næring, at der udfordres flere Aar, førend der kan 

 være indsamlet tilstrækkelig Næring til et nyt Frugtaar; 

 men desforuden øve de meteorologiske Forhold den stør- 

 ste Indflydelse derpaa. Foraarskulden kan tilintetgjøre 

 Blomsterne, ligesom en fugtig, kold Sommer kan forhindre 

 Frugternes Udvikling; hertil kommer endnu, at Træernes 

 Frugtbarhed betinges ikke alene af dette men ogsaa af 

 det foregaaende Aars Varme; da er det nemlig, at de 

 Stoffer afsættes, hvoraf Frugterne skulle dannes det føl- 

 gende Aar. Blomsterknopperne anlægges ogsaa hos de fleste 

 Træarter Aaret før de fremtræde. Allerede i Efteraaret 

 1857 vidste Forstmændene, at der var den største Sand- 

 synlighed for, at det følgende Aar vilde blive et godt 

 Oldenaar, thi Bøgens Blomsterknopper vare efter den varme 



Affgifft som til noget Herskab udgiffvis af Svin til Olden. Dan- 

 marckis oc Norgis Fructbar Herlighed. 2 B. S. 132. 

 Efter Lorentz er Egen i det nordlige og østlige Frankrig frugtbar 

 kun hvert sjette, ottende eller hvert tiende Aar. 

 Uagtet et Oldenaar i høi Grad indgriber i Skovdriften, ere de tid- 

 ligere Oldenaar dog ikke optegnede. 



