322 



Frø synes med Hensyn til deres L'dbredning i høi Grad at 

 være begunstigede frem for dem, som have tunge Frugter, der 

 ikke kunne flyttes af Vinden. Imidlertid blive ogsaa disse 

 førte omkring i Skoven og blive ikke altid liggende under 

 Modertræets Krone eller i dets Nærhed. Thi det, der giver 

 dem deres Vægt, er oftest af den Beskaffenhed, at det 

 tjener til Næring for Dyrene, hvem det altsaa er over- 

 draget at sprede Frugterne , som derved kunne blive 

 saaede ofte i en stor Afstand fra Modertræet. 



Bærrene og Kjærnefrugterne søges af Fuglene, som 

 fortære det saftige Frøhus og derefter afsondre de ufor- 

 døielige Frø i saa ufordærvet Tilstand, at de kunne 

 spire. Den Skovfrugt, som med mest Begjærlighed søges 

 af Fuglene, er vistnok Rønnebærret; derfor taler 

 ikke alene den Kjendsgjerning , at det af alle Frugter er 

 den bedste Lokkemad i Fuglesnarer, men et Vidnesbyrd 

 derom er ogsaa , at man hyppig træffer unge Røn i 

 Skovene. Næsten i alle danske Bøgeskove træffer man saa- 

 ledes paa Rønneplanter. Forundret spørger man, hvorfra de 

 ere komne, da der ofte ikke er nogen gammel Røn i Nær- 

 heden. Større Samlinger af Røn træffes i de smaa aabne 

 Granholme samt i de lune Skovkanter, hvor Fuglene pleie 

 at samle sig ved Aftenstid, hvorefter et Rønnekrat danner 

 sig af deres Affald. Det er saa almindeligt at træffe 

 Rønne, saaede af Fugle, saavel paa den gode som paa 

 den slette Jordbund i alle danske Skove, at det næsten 

 bliver en Mærkelighed, naar Rønnen savnes, saaledes som 

 Tilfældet er i nogle Skove paa Laaland. Ei alene paa 

 Jorden saae Fuglene Rønnefrø, men ogsaa i Træerne. 

 Ved opmærksom Iagttagelse kan man i mange Skove og 

 Haver træffe Rønne i gamle Træer. Almuen kalder dem 



