Den organiske Chemi og Livskraften. 



Af S. M. Jørgensen, stud. mae. 



lien organiske Chemi er ingen gammel Videnskab. Thi 

 skjøndt den første bekjendte Syre, Eddikesyren, netop er 

 en organisk Forbindelse , er det dog først i den sidste 

 Halvdeel af det 17de Aarhundrede, at der, mere som en 

 Anelse end som en Tanke, antydes en Grændse mellem 

 de Forbindelser, Chemikeren kalder organiske og uorga- 

 niske. Becher opfattede Forskjellen som beroende paa 

 Forbindelsesmaaden: han meente, at Stofferne vel i begge 

 vare de samme, men Forbindelsen i den uorganiske Ver- 

 den mere simpel, i den organiske mere indviklet. Stabl 

 søgte derimod Forskjellen i selve Stoffet: i den mineralske 

 Verden var det jordaglige , i Dyre- og Plantelegemerne 

 det vandige og brændbare Princip det fremherskende. 

 Det er ikke uden Interesse, at den ene af disse Opfat- 

 telser navnlig fremhæver Formen, den anden Stoffet; 

 thi den samme Strid mellem Form og Stof kan føres 

 tilbage til Oldtiden, da jo Empedokles udledte Ver- 

 dens Forskjellighed fra de fire væsenlig forskjellige Ele- 

 menter, medens Leukippos's Atomer qvahtativt vare 

 ens, og kun den uendelige Afvexling i deres Gruppering be- 

 grundede Verdens Mangfoldighed. Og den samme Strid 



22* 



