330 



gaaer igjen i dette Aarhiindrede i den store Kamp, der 

 nu i over tyve Aar har været ført mellem Berzelius's 

 elektrochemiske Theori, som fremhæver Atomernes qvali- 

 tative Forskjellighed og drager en temmelig skarp Grændse 

 imellem de elektropositive og elektronegative Stoffer, og 

 Typetheorien, der betragter Anordningen som det Vigtigste, 

 idet den påaviser, at høist forskjellige Stoffer kunne træde 

 istedenfor hverandre, udfylde samme Plads og spille den 

 samme Rolle. »Den handler heri,« siger Dumas et Steds, 

 »som en Konstner, der ved Synet af flere Statuer, som 

 ere støbte i samme Form, vil sige: Dette er Venus fra 

 Milo i Bronce, i Bly, i Gyps, idet han bestandig har 

 den konstneriske Typus for Øie, saa at det aldrig kunde 

 falde ham ind at sige : Dette er Bronce eller Gyps i Form 

 af Venus fra Milo.« Sandheden er imidlertid, at der maa 

 lægges hge megen Vægt paa Form og Stof. Dette var 

 ogsaa klart for Lavoisier, som derfor forbandt Bechers og 

 Stahls Anelser til en Tanke, der lige stærkt fremhævede 

 begge Sider og er bleven staaende i Chemien til for ikke 

 mange Aar siden. Han udtalte nemlig, at i Mineralriget 

 var Ilt forbundet med et enkelt, men meget forskjeiligt 

 Grundstof, i Dyre- og Planteriget var den med Ilt for- 

 bundne Del med Hensyn til Sammensætningen langt mere 

 compHceret, men med Hensyn til Stoffet langt simplere, 

 idet den kun bestod af Kulstof og Brint, hvortil undertiden 

 kom Kvælstof og Fosfor. Tidligere havde man i Chemien 

 bestandig kun lagt Vægt paa det Qvalitative, og i den 

 uorganiske Verden, som man da fortrinsvis studerede, 

 havde dette jo sin store Betydning. Men i den organiske 

 Verden opdagede man snart, at den tørre Destillation, 

 Glødning, Udludning af Asken osv. vel kunde forskaffe 

 Underretning om de mineralske Bestanddele, som Dyre- og 



