332 



organiske og uorganiske Legemer. Naar det i den uor- 

 ganiske Cliemi vises, at Kogsalt kan spaltes i to Bestand- 

 dele, hvoraf den ene er et selvblankt, blødt og meget let 

 Metal (Natrium), der sønderdeler Vand i dets Bestanddele, 

 den anden en gulgrøn Luftart af en stikkende og høist 

 ubehagelig Lugt (Chlor), der med største Lethed affarver 

 organiske Forbindelser og i det Hele udmærker sig ved 

 sine overordentlig kraftige chemiske Virkninger, og vi see, 

 hvorhden Lighed begge disse Stoffer have med det krystal- 

 linske, farveløse og lugtfrie, letopløselige Kogsalt, synes det 

 os i Begyndelsen uforklarligt, og vi fristes til at antage, 

 at Noget maa være undgaaet Chemikerens Opmærksomhed, 

 Noget, som kunde forklare denne mæ.rkelige Uoverens- 

 stemmelse. Men Chemikeren har da et uomstødeligt Be- 

 vis i Baghaanden, det er Synthesen: af Chlor og Natrium 

 fremstiller han igjen Kogsalt med alle dets bekjendte 

 Egenskaber. Paa den Maade kunde man ikke gjenfrem- 

 stille den organiske Naturs nærmere Bestanddele; man 

 kunde ikke af Kulstof, Brint og Ilt fremstille Sukker eller 

 Stivelse eller Vinaand, og man kom da til den Anskuelse, 

 at Stofferne i den levende Natur adlød ganske andre Love 

 end i den livløse (Berzehus). I den uorganiske Natur 

 fulgte Stofferne i deres Forbindelser Lovene for den che- 

 miske Tiltrækning (Affinitet), men i den organiske — ja 

 her var der noget Lbekjendt, som man stod stille for; 

 saa gav man det et Navn, man kaldte det Livskraften, 

 men hermed var Spørgsmaalet ikke klaret. Thi de orga- 

 niske Forbindelser adlød dog Affinitetens Love : i Labora-. 

 torierne omdannedes de paa de forskjelUgste Maader, 

 spaltedes i nye Legemer med ganske andre Egenskaber, 

 indgik Forbindelser med andre Legemer osv., ganske som 

 man var vant til at see det i den uorganiske Natur. Man 



