350 



deles Omdannelse af Gæringsstoffer. Og endelig skeer 

 Plantens og Dyrets sidste, store Omdannelsesproces, den, 

 hvorved de gaae lil Grunde og forraadne, bestandig under 

 Indflydelse af Gæringsmidler. Det vil da være klart, at 

 disse mærkværdige Fremtoninger, der spille en saa ind- 

 gribende Rolle i selve Livet, maae forklares fra et chemisk 

 Synspunct og ved Hjælp af Stoffernes AfGnitet, om det 

 ellers skal være sandt, at »alle moleculaire Forandringer 

 i det levende Legeme beroe paa chemiske Virkninger«. 

 Thi vi kjende ingen anden eiendommelig chemisk Kraft 

 end Stoffernes Affinitet. Berthelot er ogsaa gaaet nær- 

 mere ind paa disse Fænomener, har betragtet dem under 

 et almindeligt Synspunct og vist, hvorledes de sandsynlig- 

 vis alle lade sig føre tilbage til Affiniteten. 



Lader os da for et Øieblik og ganske i Almindelighed 

 betragte dennes forskjellige Virkningsmaader. De fleste 

 chemiske Fænomener ere Resultater af 2 Legemers 

 gjensidige Indvirkning paa hinanden, hvorved begge for- 

 andres. De kunne da enten ligefrem forene sig, saa at 

 et nyt Legemer fremkommer, hvis Grunddele ere Summen 

 af de oprindeliges. Saaledes saae vi ovenfor, at Saltsyrens 

 og den tunge Kulbrintes Affinitet til hinanden bragte dem 

 til at forene sig til Saltsyreæther. Eller flere nye Legemer 

 kunne fremkomme som Resultat af hines Virkning paa 

 hinanden. Bringer man saaledes en Opløsning af svovlsurt 

 Natron (Glaubersalt) sammen med en Opløsning af salpeter- 

 sur Baryt, ville Metallerne bytte Plads: uopløseligt svovl- 

 sur Baryt vil udfældes, medens salpetersurt Natron vil 

 forblive i Opløsningen. I begge Tilfælde indgaae altsaa 

 Stofferne i de anvendte Legemer ny Forbindelse, dannede 

 ved en forskjellig Ordning af Atomerne, og den Kraft, der 

 har tilveiebragt denne moleculaire Bevægelse, kalde vi 



