360 



Maskinkraft. Derved er Brændmaterialiernes Betydning 

 traadt endnu klarere frem. 



Da Forbrændingen skal foregaae i den atmospbæriske 

 Luft ved Hjælp af dennes Ilt, vilde i og for sig ethvert 

 Stof, som ved at gaae i Forbindelse med Ilt kan frem- 

 bringe fornøden Varme, egne sig hertil. Uagtet en stor 

 Mængde af Stoffer ere i Besiddelse af denne Egenskab, 

 indsees det dog, at man, med Hensyn til Materialets 

 hyppige Forekomst og deraf afhængige Priisbillighed, til 

 den Lethed, hvormed det brænder og til Beskaffenheden 

 af Forbrændingsproducterne er betydeligt indskrænket i 

 sit Valg. Metallerne og Svovl f. Ex. lade sig ikke an- 

 vende dertil; derimod forbrænde Kulstof og Brint særdeles 

 let, ligesom de ogsaa derved udvikle en betydelig Varme. 

 Vel er Kulstoffets Forbrændingsproduct Kulsyren en skadelig 

 Luftart, forsaavidt den ikke kan benyttes til Menneskets 

 Aandedræt, men deels føres den ved Skorstene op i 

 Atmosphæren, deels vil den ved Planternes Virksomhed 

 atter skilles i Kulstof og Ilt. Brintens Forbrændingspro- 

 duct er Vanddamp. 



De brugelige Brændstoffer ere derfor saadanne, som 

 hovedsagelig bestaae af Kulstof og Brint, navnlig Træ, 

 Tørv og de forskjellige Sorter af Kul. Medens Træ 

 er uforandret Plantesubstans, er Tørv og Steenkul dannet 

 ved en Metamorphose, Tørv ved en under eiendommelige 

 Forhold indtraadt Gjæring, Kul rimeligviis ved en forenet 

 Virkning af Varme og stærkt Tryk. Tørven dannes den 

 Dag i Dag, medens Kuldannelsen tilhører en forhistorisk 

 Periode. 



Af Maaden, hvorpaa Planten ernærer sig, kan man 

 slutte sig til Træets Bestanddele. Igjennem sine Blade 

 staaer den i Vexelvirkning med Atmosphæren, hvis Kul- 



