364 



have udviist det interessante Kesultat, at Mængden til- 

 tager fra Stammen ud til Bladene; for Egetræets Ved- 

 kommende har man saaledes i Stammens Ved fundet 

 0,2 pCt. , i Grenenes 0,4 pCt. og endelig i Bladene 5,3 

 pCt.; i Poppeltræets Ved fandtes 0,8 pCt., i Bladene 6,1 

 pCt. Ligeledes fandtes Egetræets Ved at indeholde mindre 

 Aske end Splinten, medens Barken indeholdt 6 pCt. I 

 denne Henseende vilde altsaa de ældre Dele af et Træ 

 afgive et bedre Brændsel end de yngre, og Bark og Blade 

 kun et meget slet. 



Af megen Vigtighed med Hensyn til Bestemmelsen 

 af Træets Værdi som Brændsel er dets Vægtfylde. At de 

 fleste Træsorter svømme paa Vand, hidrører fra, at de 

 ere opfyldte af Mellemrum, der ligesom ved Pimpstenen 

 ere opfyldte med Luft, som holder Træet oppe paa Vandet. 

 Raspes Træet saa hint, at Mellemrummene sønderrives, 

 vil det ogsaa synke tilbunds i Vand, og det har viist sig 

 at Vægtfylden af forskjellige paa denne Maade undersøgte 

 Træsorter kun har varieret fra 1,40 til 1,53, saa at man 

 er berettiget til at antage, at al Træsubstants har samme 

 Vægtfylde. I Praxis , hvor der er Tale om hele Stykker 

 Træ, gjælder dette ikke, og Forskjellen faaer Indflydelse 

 derved, at Brændet ikke forhandles efter Vægt men efter 

 Maal. Da de lette Træsorter, o: de mere porøse, ind- 

 suge forholdsviis mere Vand end de tunge, vil Forskjellen 

 mellem Vægtfylderne af de forskjeUige Træsorter i frisk 

 fældet Tilstand være mindre end i lufttørret, da Vand- 

 mængden i sidste Tilfælde ikke varierer meget ved de 

 forskjellige Træsorter. Exempel herpaa haves i følgende 

 Vægtfyldetabel : 





