371 



aldeles gjennemtrængt med Vand og misler ved Henliggen 

 i Luften om Sommeren c. 45 pCt. af sin Vægt, og inde- 

 holder endda c. 25 pCt. hygroskopisk Vand. Tørvens 

 store Porositet letter Vandets Fordampning, men har paa 

 den anden Side den Ulempe, at Tørven tager megen 

 Plads op. En tæt Tørv maa imidlertid ikke ubetinget 

 foretrækkes for en let, da den større Vægt ogsaa kan 

 hidrøre fra en stor Askemængde, men naar denne er 

 eens, kan man sige, at Tørvens Værdi stiger med dens 

 Vægtfylde, hvorfor de dybere liggende Dele af en Mose, 

 dog især en Skovmose, da de ere sammentrykkede af den 

 overliggende Tørv, frembyde et bedre Materiale end de 

 øvre Lag. Medens Svampen, som er Hovedmassen i 

 Skovmoserne, næppe naaer en Vægtfylde af over 0,5 (31 Pd. 

 pr. Cbf. , det Halve af Vægten af en Cubikfod Vand) kan 

 den amorphe Tørv naae indtil 1 ,5(93 Pd. pr. Cbf.). Denjydske 

 Martørv har efter Forchhammer en Vægtfylde af 1,1 (68 Pd. 

 pr. Cubikfod), den sjællandske af 1,25 (77 Pd. pr. Cubik- 

 fod) med en Askemængde af resp. 6,3 og 3,3 pCt. Kjær- 

 mosetørven kan ogsaa naae en saa stor Vægt, men denne 

 skyldes da meest indblandede Sandpartikler og Aske i det 

 Hele taget. 



Ved Udgravningen af en Mose vil man oftest i en 

 ringe Dybde allerede træffe paa stillestaaende Vand, hvor- 

 for det er hensigtsmæssigt at begynde Gravningen fra 

 Midten for ikke at blive aiskaaret. For at kunne naae 

 Bunden, maa Mosevandet ledes bort. Lyng- og Kjær- 

 tørven kan ligefrem skjæres med Spaden til regelmæssige 

 Tørv, de saakaldte Skodtørv (i Jylland), Skovmosetørven 

 er derimod for løs og maa derfor først æltes til en Deig, 

 som derpaa »stryges« ligesom Steen i Træformer, eller 

 ogsaa udbredes Deigen fladt paa Jorden og gjennem- 



